Downloaded from YTS.MX
SRPEN 2018 KANSAS CITY, MISSOURI
Official YIFY movies site: YTS.MX
Výsledky vyšetřování velké poroty z Pensylvánie byly šokující a smutné.
ADVOKÁTKA
Pak jsem se snažila dát dohromady,
kolik kněží v oblasti Kansas City a St. Louis
se dopouštělo podobného zneužívání.
V té oblasti víme o více než 230 kněžích,
kteří se dopustili sexuálního zneužívání.
Je to problém, který nezmizí,
a je třeba ho zastavit, jak jen to jde.
PŘEŽIVŠÍ
Já jsem byl obětí ve farnosti svaté Alžběty,
kde byli hned čtyři pedofilní kněží.
Byl jsem ve třetí třídě, když to začalo.
Přestalo to v osmé třídě, kdy jsem se odstěhoval.
Teď je mi 62 let…
PŘEŽIVŠÍ
Je mi 62,
a pořád trpím bolestí z toho, co se mi stalo,
když jsem byl na základce.
Je naprosto ubohé, že promlčecí lhůta
je pro katolickou církev největším pokladem.
Co na to říkají Bůh a Ježíš Kristus?
Po této tiskové konferenci filmaři nabídli advokátce Rebecce Randlesové
účast na projektu s těmito třemi muži.
Následující film dokumentuje tříletý proces spolupráce
mezi filmaři, profesionální dramaterapeutkou
a přeživšími.
DOKUMENT NETFLIX
Co od církve žádáte?
- Křest. - Křest…
Kmotři, jste připraveni pomoci rodičům tohoto dítěte
vychovat ho v církevní víře?
Vypadneme odsud.
Jsme připraveni.
Označuji tě křížem, znamením Krista.
Křtím tě ve jménu Otce i Syna i Ducha svatého.
- Amen. - Amen!
Nechť Bůh, dárce života na zemi i na nebi,
žehná rodičům tohoto dítěte.
Všichni se seřadíte.
Ty podáš svěcenou vodu a postavíš ji na stůl.
- Ano, otče. - Dobře?
Ty podáš ze skříňky Bibli, dobře?
- Dej ji na stůl. - Ano, otče.
A ty poneseš kříž.
Ano, otče.
Uvědom si,
že tohle nedostane jen tak nějaký ministrant.
Ano, otče, děkuji.
A světlo věčné ať mu svítí.
Zvedni to.
Mám video s koncertem Simona a Garfunkela.
Není to zas tak starý. Asi tak deset let.
Zdravím vás!
Dobré ráno! Co to tady je?
- Ahoj, zlato. Jak se máš? - Dobře.
- Ahoj, zlato. - Drahoušku.
- Co má být tohle? - Mučím svou ženu.
- Ahoj! - Díky, žes přišla.
Jsem Rebecca Randlesová a jsem právnička.
Řešila jsem všechny případy sexuálního zneužívání dětí
v Kansas City až na jeden.
Zdravím, dámy.
- My se neznáme. - Jsem Rebecca.
Těší mě. Jsem Monica, dramaterapeutka.
- Výborně. - Těší mě.
Zastupovali jsme přes 400 obětí
sexuálního zneužívání dětí v katolické církvi.
- Jak se dneska máš? - Dobře. A ty?
Když jsi mě s nápadem na film oslovil poprvé,
byla jsem nedůvěřivá, jak víš.
Sedli jsme si a bavili se o tom,
jak to obsadit, jak to udělat a jestli vůbec.
A tak jsme si zvolili několik parametrů.
Vybírali jsme z těch, kteří už vystupovali na veřejnosti,
kteří se účastnili tiskových konferencí a tak podobně, kteří promluvili.
Jmenuju se Ed Gavagan.
Přijel jsem z New Yorku, kde teď bydlím.
Vyrůstal jsem ve Wyomingu.
Člověk je zasažen hlubokým pocitem hanby.
Já jsem nikdy neseděl v jedné místnosti s tolika lidmi,
kteří všichni zažili zneužívání.
Jsem Dan Laurine. Jsem přeživší z Kansaské diecéze.
Dělám pro reklamní filmy a produkce tady v Kansas City,
a tak mě kontaktovali přes Rebeccu,
jestli bych se na filmu nechtěl podílet, a samozřejmě mám velký zájem.
Mám v sobě tolik hněvu a nenávisti, že to ani neumím vyjádřit slovy.
A ne kvůli knězi, který mi to provedl,
ale kvůli katolické církvi,
nezávislé vyšetřovací komisi a arcibiskupovi.
Jak se ke mně chovali posledních šest let.
Prostě neomaleně lžou.
Jenom lžou.
Jestli můžu něco říct, máš perfektní hlas.
Mohl bys číst filmové komentáře:
„Ve světě, kde se sešlo pět mladých mužů.“
Jako Darth Vader…
Jmenuji se Monica Phinneyová.
Jsem registrovaná dramaterapeutka, žiji tady v Kansas City.
Dramaterapie je záměrné použití
divadelních hereckých postupů s terapeutickým cílem.
Konkrétně trauma vnímám jako něco, co se na vás nalepí
a ulpí to na určité části vašeho mozku.
A je to hodně úporné.
Vymaníme se z toho tak,
že to vyšleme do světa jakoukoli smysluplnou cestou.
Ne vždy chápeme, proč malujeme to, co malujeme,
nebo proč hrajeme tak, jak hrajeme.
Ale jakmile jsme to vypustili do světa, jakýmkoli způsobem,
můžeme to zpětně vstřebat logickou a rozumovou částí našeho mozku.
Když chci jako dramaterapeutka
pomocí divadla a hraní rolí dosáhnout terapeutického cíle,
dávám také prostor umění, aby odvedlo svou práci.
Poskytuje nám rámec, kde se cítíme bezpečně.
Především proto jsem tady.
Z naší strany, já nemůžu riskovat, že mi neuvěří,
a nemůžu riskovat, aby to vypadalo, že toho, co se mi stalo, nějak využívám.
Nebo působit zoufale.
Nemůžu vypadat jako citově zhroucený zoufalec.
- Ano. - To není fér.
Úplně to vidím, střih na ubrečeného chlapa,
co má teď ženu a dítě a drží se.
Decentní potlesk. A…
Já jsem chlap.
Mám v New Yorku stavební firmu.
Dokážu zmáčknout elektrikáře a dostat zpátky své peníze,
ale už ne mluvit o tom, co se mi stalo ve 13,
aniž bych začal natahovat a… no víte.
Pořád je to pro tebe moc bolestivé.
Já to mám tak, že si opakuju: „Nesmějí vyhrát.“
Tak se s tím vyrovnávám. Nevyhrajou. To je…
A taky mám způsob, jak to vytěsnit, takže dobrý.
Já si myslím, že ještě zažijeme krušné chvíle,
pokud jde o emoce.
Naše hlavní starost je, aby se všichni cítili bezpečně.
Vím, že pokaždé, když zavoláme s tím,
jestli se někdo chce zúčastnit tiskovky nebo něčeho podobného,
úplně každému se tím všechno zase vrátí.
Pokud je to příliš bolestivé, je lepší to nedělat.
Sasha Sandersová byla ten tmel,
který držel většinu z těch mužů pohromadě během soudního řízení.
Zatímco Rebecca je exponovaná v popředí, já ji doplňuju na pozadí už 24 let.
Myslím, že jedna z věcí, která může člověku pomoct,
je uvědomění, že máme šanci se postavit za toho malého kluka, co se bránit nemohl.
Přál bych si, aby to bylo jako vítězství superhrdinů z Marvelu nad temnými silami.
Jestli můžu…
Thorovo kladivo. To by bylo skvělé.
PRVNÍ DEN EKUMENICKÝ KOSTEL
Pomalu se nám rýsuje podoba filmu.
Je mi z toho místa nanic.
Fakt. Z toho svinstva je mi šoufl.
Nenávidím to.
Jasně, ozveme se.
Mějte se. Těšilo mě.
- Zatím ahoj. - Tak jo.
Díky za pomoc.
Řeknete nám,
kdyby vám během toho procesu něco působilo podobný problém?
Když nám to nedává smysl, shodneme se na tom většinou oba.
Zatím. Známe se jen pár hodin.
Jsme v podobné situaci.
Nedošlo mi, že se neznáte.
Ne, vidíme se dneska poprvé.
- Aha. - Spojuje nás Rebecca.
- A teď musíš… - Takhle…
- …políbit kříž. - V žádném případě.
Je neuvěřitelné, jaký účinek na vás může mít oblečení.
Vybereš si něco, v čem bys chtěl hrát?
Asi to zelené.
Vezmeš si ho?
Je v tom symbol. Všechno tam má nějaký symbol, smysl.
Tohle si pamatuju.
Kadidelnice.
Dodneška je to pro mě jeden z těch pachů…
Dlouho ho necítíš a pak najednou…
Nevím, jestli je na světě ještě jiný fyzický artefakt,
který jsem nedržel v ruce 45 let.
Své 13leté já vždycky vidím jako nějaké dítě, které jsem znal,
ale ne jako sebe.
Můj problém je v tom,
že nemám pocit, že bych k němu měl nějaké pouto.
Nevím, jak se o něj starat.
To, jak jsme s ostatními procházeli uličkou,
mě s tím klukem spojilo.
A teď…
Je to neobvyklý přístup k terapii.
Chci zkusit tenhle nový pohled,
protože ten příběh už se vyprávěl tolikrát stejně.
A pokud můžu pomoct, a myslím, že se mnou souhlasíš,
pak rádi pomůžeme.
Ale já…
Nebudu se před kamerou bičovat,
abych toho dosáhl.
Po prvním dni natáčení
se členové skupiny rozhodli připravit a zinscenovat scénáře
vycházející z jejich zkušeností s církví.
- Haló? - Ricku?
Ahoj, pracuju na dokumentu, který točíme tady v Kansas City
o přeživších sexuálního zneužívání v katolické Kansaské diecézi.
V podstatě jsme se sešli
a procházíme vzpomínkami každého z nás a tím, co nás pronásleduje nejvíc.
Každý přeživší píše svůj vlastní…
v podstatě scénář.
Ale v pár scénách potřebujeme kostel.
Katolická diecéze samozřejmě moc vstřícná není.
- Tohle je původní kostel. - Jo?
Udělali jsme nové zdi, nová okna.
Jednou z nejpříjemnějších součástí filmové produkce je vyhledávání lokací.
Dělám to už přes 20 let.
Hledám místa, kde by kluci mohli natáčet,
ale stejně důležitá je i sama návštěva těch míst.
Je to příležitost
vzít těm místům moc, kterou nad námi mají.
Tenkrát jsme byli tak mladí, tak malí a křehcí.
BAPTISTICKÝ KOSTEL ARARAT
Pronajímáme ho na svatby.
Pár mých blízkých přátel tu mělo obřad.
Kde jsou případně zásuvky a elektřina?
Venku v předsíni.
Na tohle se mě budou ptát.
Dají se tu zapojit světla?
Šel jsem do toho po hlavě.
„Jo! Ten dokument chci točit!“
To bylo ze začátku.
Ale jakmile jsem viděl prvního pastora…
Zase to všechno vyplulo na povrch.
Asi v tom vidím velkou naději, že tímhle za vším konečně udělám tečku.
Otec Hugh Monahan, který Dana zneužíval,
utekl z Missouri a už roky se vyhýbá zatčení.
Vyryli do betonu slovo „spravedlnost“,
což je nestoudná lež.
Chtějí pravý opak spravedlnosti.
Tady to je. Vidíš?
MOUDROST SPRAVEDLNOST
„Je naprosto ubohé, že promlčecí lhůta
je pro katolickou církev největším pokladem.
Co na to říká Bůh?“
Můžu vám pomoct?
Ne.
Tohle je soukromý pozemek. Budete muset odejít.
Dobře. Už jdu pryč.
Je mi z toho zle.
Jak je na zdi vyryté to slovo „spravedlnost“.
Jak může být promlčecí lhůta spravedlivá?
Jste proti znásilňování dětí, ne?
Ano, každý, kdo to udělá, by měl jít do vězení.
Já si vážím toho, že jste mě vyslechl. Opatrujte se.
- Můžete chvilku? - Jasně.
- Vaše jméno? - Mike Forman.
Mike? Dobře.
Kde byli policajti, když mi bylo 11 a potřeboval jsem je?
- Sledujete univerzitní fotbal? - Míň, než bych chtěl.
Máme bohužel šílenou pracovní dobu.
V sobotu bude super zápas, LSU v Alabamě.
Aha.
Na tento pozemek už nebudete smět vstoupit.
Děkuju!
Dneska je to šest let,
co jsem prvně předstoupil před nezávislou vyšetřovací komisi.
To bylo ještě předtím, než jsem zažil všechny ty lži
a ty jejich naprostý bláboly,
takže jsem nebyl ani z deseti procent tak namíchnutý jako teď.
Ale už tehdy jsem těm kreténům z nezávislé vyšetřovací komise řekl,
že mořím palubky na terasách, takže pracuju celý den o samotě
a jsem se svými myšlenkami sám.
A každý pitomý den mi vře krev v žilách.
A když vře, nevím, co s tím,
tak do prdele vře ještě víc!
Chtěl bych, aby arcibiskup Joseph Naumann uspořádal veřejnou tiskovou konferenci.
Rád bych se ho zeptal, jak dospěl k závěru,
že jsem nedůvěryhodný.
V tom absurdním dopise, co mi napsal, na konci říká:
„Upřímně se modlím a doufám,
že skrze štědrou a neutuchající Boží milost
dokážete ve svém životě najít uzdravení a mír.“
A poté, co mi napsal o své upřímné modlitbě,
dál lhal o mé nedůvěryhodnosti
a vydal několik stovek tisíc dolarů na právníky,
aby mohl sprostě využít promlčecí lhůty
a upřít mi právo promluvit před soudem.
Soudní projednání Mikeova případu bylo v roce 2015 zamítnuto.
Otec Finian Meis, který ho zneužíval, je po smrti.
Už se tím zabýváme dobrých 30 let.
Třicet let. První případ je z roku 1992.
A tak od roku 1992 shromažďujeme materiál o katolické církvi.
Tohle si odvezeme do kanceláře.
Ta garáž je plná.
Takže toho máte víc?
Jo. To nejsou jen krabice, to jsou životy.
Kam to máme dát?
To jsou všechna místa, kde působil Monahan.
A tady O’Brien.
Všude, kde byl Tierney, a tady Reardon.
Takže farnost svaté Alžběty
byla pro všechny takovým odrazovým můstkem.
Když si uděláme časovou osu,
O’Brien, první obvinění v roce 1963.
Vyšlo na světlo v roce 2002.
Takže 40 let po prvním obvinění.
Když řeknu, že tam byli čtyři najednou,
nechápou, jak je to možné.
Protože to skrývání a utajování se překrývalo, tak to bylo.
Jako by se šířili jako rakovina
a postupně všechny otrávili.
- Máme tu tabuli. - Potřebujeme větší tabuli.
Tady to doopravdy začalo u jezera Viking.
Nemovitost u jezera Viking vlastnil až v 70. letech.
A kdy byl Joe? V 70. letech? 1977?
Joe byl počátkem 80. let.
Joea zneužívali tři kněží: O’Brien, Honhart a Reardon.
Byl jsem dobrý katolík,
chodil jsem do kostela a základní školy Narození Panny Marie.
Ke zneužívání většinou docházelo tam, ze strany Mons. O’Briena a otce Honharta.
A jednou
mě monsignore vzal s pár klukama do svého domu u jezera,
kde nás představil otci Reardonovi.
Vzpomínám si, jak otec Reardon říká:
„Pojď, ukážeme jim, jaká to může být zábava.“
A tehdy mě znásilnil.
Byl to šok, když se mi to začalo vracet.
Mělo to podobu nočních můr o jezeru Viking.
Jak se máš?
Dobře.
Spoustě lidí se objeví noční můry,
než se jim začnou vracet vzpomínky.
Je to asi nejběžnější způsob,
jak se lidem vybaví věci, které byly dlouho potlačované.
- Pořád se to stává. - Ano.
Už vím, že jsou to vzpomínky, a ne noční můry,
ale jsou to příšerné vzpomínky.
A teď se mi vrací,
že já jsem teď ten kluk.
- A to… - O tom jsme mluvili.
To se mi vrací. Takové mám noční můry.
Celý život pracuji se zneužívanými, zanedbávanými a opuštěnými mladými lidmi.
Je tu spousta lidí, kteří se v těch příbězích najdou.
Ano, mám obavy z oživení traumatu.
Léta jsem každou neděli ráno zvracel
a netušil, proč zvracím právě v neděli.
Církev ve mně vyvolala takovou úzkost.
Ale už několik let se mi to daří zvládat
a vím, že teď jsem v pohodě,
v bezpečí, a jsem se sebou smířený.
- To je vodka? - Jo.
Perfektní.
Takže pokud jde o to, co chceš mít ve filmu,
chceš zinscenovat ty noční můry?
Fakt nevím, ale mohlo by to být zajímavé.
V nočních můrách utíkám k tomu domu,
pryč od nějaké hrozby.
Někdy jsou to kovbojové a indiáni, co na mě střílejí.
Jindy je to invaze mimozemšťanů.
Já přiběhnu k domu a mělo by se mi ulevit,
ale čeká mě tam ten nejčernější, nejhustší a nejtěžší nános zla.
Tam ti dojde, že tě mají přesně tam, kde tě chtěli mít.
Pak se otevřou oči, jasně zelené oči…
- O’Brien měl zelené oči, že? - Jo.
Takže jestli chci jet k jezeru Viking? Jo.
Chci jet k jezeru Viking.
Číhá tam na mě něco?
Když tohle dokážu vyloučit,
možná to ještě víc oslabí ty noční můry, kde běžím k domu a najdu tam zlo.
Když jsem chodil do čtvrté třídy,
moje rodina se přestěhovala do Wyomingu.
Táta odešel.
Místo otcovské role bylo prázdné.
Objevil se nový biskup.
Věděli jsme o něm, že je z Kansas City.
Ale nic víc.
Byla to pro nás osobnost z jiného světa.
Byl na fotkách s papežem.
Takže na jedné straně veřejná persona významného muže,
a na druhé pravda.
Scéna, která by pomohla…
Vybavil se mi film All That Jazz.
Jak tam říká: „Začíná show!“
A tak mě napadlo, že by bylo zajímavé udělat sestřih rukou
pomazávajících dětskou hlavičku při křtu, detailní záběr.
Všechny ty pozice moci, svátostí a vlivu.
A pak to proložit záběrem na jeho ruce,
jak mi strhávají spodní prádlo.
Smí mi tohle provádět?
Nezdá se mi to správné.
Přesto ztělesňuje definici toho, co je správné.
Takže…
Nemám u koho si to ověřit.
A ověřování u Boha nefungovalo, takže…
- Jak se máš? - A ty?
- Dobře. - Rád tě vidím.
Rád to tu zase vidím, ty jo!
Převeleli ho jinam. Stal se novým biskupem, takže ho povýšili.
Chápeš? To je…
„Zneužíváš kluky, tak tě povýšíme.“
Jo, přesuneme tě někam mimo.
Takže detailní záběry rukou…
Ten nápad se mi líbí. Moc prochází rukama.
Myslíš, že by v tom rouchu mohly být tvoje ruce?
Jestli… Já… Abych zhmotnil tvou myšlenku? Asi jo.
- Jo. - A…
Ty sám nechceš? Dotýká se tě to příliš?
- Asi… - Ten nápad se mi líbí.
Jasně.
A ještě mě napadlo, že bychom mohli zajet do Wyomingu.
Zavolal bych biskupu Bieglerovi, současnému biskupovi,
řekl mu, že děláme na tomhle projektu,
a zeptal se, jestli bychom mohli točit v katedrále v Cheyenne.
Nahoře ve zvonici tam mají obří pletené ocelové lano.
Když jsi za něj zatáhl nadoraz a pověsil ses na něj,
vyhouplo tě nahoru, jako bys lítal.
A jít zase zazvonit na ten zvon a odhalit…
- Co se stalo… - Jako nové oznámení.
Slíbil jsem, že budu hrát v Edově scéně,
protože Ed tím byl dlouho opravdu hodně poznamenaný.
Všichni jsme poznamenaní,
ale jemu to ublížilo fakt hodně.
Je to, jako by vás prosil o pomoc malý kluk.
Myslím, že všichni v sobě máme dítě, které volá: „Pomoz mi.“
Já byl v dětství před vším chráněný. Rodiče byli přísní katolíci.
Vystřídal jsem pět základních škol.
Ta poslední byla u svaté Alžběty.
K mému obtěžování docházelo v bazénu
v centru Kansas City.
Otec Tierney říkal:
„Přestaň brečet. Zavezu tě k rodičům. Nic se nestalo.
Tohle se s blízkými přáteli a kněžími dělá.“
Ale já brečet nepřestal.
Vystoupil jsem a běžím domů.
Máma se ptá: „Co se děje? Proč máš červené oči?“
A já: „To ten chlor z bazénu.“ A utekl jsem do pokoje.
Od té doby jsem nesnesl přítomnost zrzavých lidí. Určitý odstín.
Z pachu chloru jsem málem zvracel.
Lidi mě označovali za lháře.
Plivali na mě.
Že se ke mně chovali jako k nepříteli církve,
místo aby se mi snažili pomoct, to byl pro mě naprostý šok.
Michael čeká dlouhé roky,
než bude otec Michael Tierney, který ho zneužíval, zbaven kněžství.
Bazén, kde došlo ke zneužívání, zbourali.
A pro mě je pocit z místa a fyzický prostor
nesmírně důležitý,
protože navrhuji interiéry.
A tím, že se na to místo nedostanu,
zůstane ve mně něco, s čím se nemůžu konfrontovat.
Snad ostatní možnost konfrontace mít budou a posunou se dál.
Chci jim pomoct si tím projít.
VELIKONOČNÍ VÍKEND CHEYENNE, WYOMING
Tohle bylo biskupovo sídlo
a jeho ložnice byla vlevo nahoře.
A pak mě vzal do Kansas City.
„Bude to zábava. Uvidíme zápas Royals.“
- A měli s sebou někoho? - Měli s sebou kluky.
Jo, to si pamatuju.
- Jako „hele, co vezu!“ - Fanklub.
„Mám tohohle!“
A předváděl mě ostatním, co měli svoje chlapečky.
V tomhle kostele jsem nebyl…
snad víc než 30 let.
Všemohoucí, věčný Bože, dal jsi nám život
požehnanou smrtí a vzkříšením svého Syna, Ježíše Krista.
Upevni v nás dílo vykoupení,
abychom posilněni svátostí, kterou jsme přijali,
žili v trvalém spojení s tebou.
Skrze Krista, našeho Pána.
Amen.
Chci dnes přidat modlitbu za uzdravení.
Za členy společnosti i církve,
za všechny, kteří trpěli sexuálním zneužíváním,
aby jim Bůh přinesl uzdravení
a společenství věřících je doprovázelo s velkou láskou.
Skrze Krista, našeho Pána.
Amen.
Můžete se posadit.
To je poprvé, co je někdo tak milý.
Ze všech duchovních.
- Obzvlášť biskup. - Jo.
- A že nás vnímá. - Jo.
- Jak to jde? - Dobře.
Díky, že to se mnou absolvujete.
To je samozřejmé.
Takže tady se kněží převlékali.
Měl jsem…
Udělal jsem si pár skic.
Tohle je předtím, když se připravuje.
Tady je zavazování tkaniček.
Mně přijde, že ruce jsou nejjednodušší.
Nepotřebuješ moc rekvizit.
- Působivé. - Že jo?
BISKUP
- To je ono? - To je ono.
Nekecej!
Tady zatáhneš. Tahej až úplně dolů.
- Bylo tu dřív lano? Nebo vždycky kabel? - Vždycky pletená ocel.
- Co to je? - Můžeš zatáhnout.
- Do toho. - Jdu na to…
- Ten úsměv. Jak se usmívá… - Já vím…
Pane jo… A prostě taháš dál?
A poskakuješ. Dobrá zábava.
Zní to jako…
Biskup Joseph Hart, který zneužíval Eda,
je vyšetřován policií v Cheyenne a Vatikánem.
Hej! Zastav to na chvilku.
Na moment.
Odkdy to máš?
- Tohle? - Jo.
Co se mi stalo to svinstvo.
Celý život jsem se izoloval.
Na střední jsem trávil hodiny ve tmavém sklepě u rodičů.
Moje první terapeutka mi řekla, že si myslí,
že se tím pohybem dostávám do disociativního stavu.
Prostě když to nedělám, necítím se dobře.
Naumann v tom svém dopise
třikrát výslovně píše o „nezávislé“ vyšetřovací komisi!
Jdu tam, a sedí tam katolický kněz, do prdele!
Je zvyklý, že mu lidi ty lži hltají jako nedočkavá štěňata.
Můj agresor je mrtvý.
Do prdele, jak já toho hajzla nesnáším!
Podívej tady! To je ale sráč.
Nemůžu se pohnout z místa ne kvůli knězi, co mě napadl,
ale kvůli tomuhle posranýmu šmejdovi
a katolický církvi!
Ty vzpomínky se mi vrátily až v roce 2011.
Když jsem to říkal tátovi…
Vždycky jsem ho oslovoval křestním jménem, Doug.
Říkám: „Dougu, všiml sis někdy,
že jsem nikdy v životě neměl žádný partnerský vztah?“
A ve vteřině, kdy jsem to řekl…
Ten jeho výraz, kéž bych to býval neřekl.
Zemřel v roce 2017.
Byl to jediný člověk,
který mě vydržel poslouchat.
Velkej Tome, vím, čím sis prošel.
Takže dneska budeme mít brainstorming
k Mikeovu příběhu.
Myslím, že vztek je do jisté míry uklidňující.
Takže můžeme mít i strach o ten vztek přijít.
Tvůj vztek je oprávněný.
A to ti nikdo nemůže vzít.
Stejně tak to nemůže vzít mně.
Myslím, že Mike si to prožil tolikrát,
že už nic jiného nezná.
A to musíme změnit.
Nebo ty to musíš změnit, kvůli sobě.
Šli jsme s bratrem před nezávislou komisi.
Vešli jsme a u dlouhého stolu seděla řada lidí.
Chtěli slyšet to, co jsme si neřekli ani navzájem. Nikdo to neslyšel.
Domluvila to máma.
A my oba…
jsme najednou zase byli malí kluci,
vystrašení,
co se snaží vysvětlit, co se nám stalo.
A oni…
- Nespěchej. - Už nevím, kdo to byl…
ten v čele stolu.
Když konečně vyprávíme svůj příběh a už se to chýlí k závěru,
řekne: „Řekněte mámě, že se omlouváme.“
To byla jeho odpověď.
A já se neudržel a řekl:
„Řekněte to mámě vy, protože ona ve vás ještě věří!“
Takže ten vztek znám. Od té komise už nejsem jako dřív.
Tehdy se všechno začalo vracet.
A celé se mi to rozjelo.
Zmínil jsi bratra.
Ano, můj starší bratr Tim
byl také Monahanovou obětí.
Nevím, co s bratrem hledáme,
jestli je to spojení, úleva, nebo…
Uzavřít to? Nevím jistě.
Ale chci, aby z toho něco vzešlo, vyšlo na povrch, abychom spolu mluvili.
Pojďme sehrát tu scénu s nezávislou komisí,
ať veřejnost ví, že tam byl katolický kněz.
Aby věděli, že nebyla tak nezávislá?
Přesně tak.
Bylo to v místnosti ne o moc větší než tahle a byl tam jenom stůl.
Měl jsi ještě někdy příležitost
být s jedním z těch čtyř lidí v jedné místnosti?
Ne.
- A chtěl jsi? - Chtěl bych s nimi mluvit teď.
Chci najít fotku jezera Viking.
Hledám ji.
Tady jednu fotku mám, ale když na ni kliknu, říká mi to,
že je poškozená a nejde otevřít.
Zkusím jinou verzi.
Tady to máme.
Máme úřední listiny a další informace, které potvrzují,
že dům vlastnil O’Brien.
Byl u jezera i Monahan?
Ne.
To bylo jiné jezero.
Víš něco o jeho jezeře?
Je to stejný příběh.
Je to úplně stejný příběh jako ten můj, cesta k jezeru.
- Tys jezdil k jezeru? - Jo. Já i brácha.
Měl bys ho obejmout.
Jsem tu pro tebe. Jsme na jedné lodi.
Nebuď zklamaný, když se nedostaneš na pozemek.
Jezero Viking je soukromé.
Nikdy se nám nepodařilo dostat do areálu a vidět místo, kde byl O’Brienův dům.
JEZERO VIKING SOUKROMÝ POZEMEK
Prozkoumáme jezero Viking za Joea.
Zatím neví, jestli tu chce natáčet své noční můry.
Vidíš, jak má ta loděnice dva vchody?
- Jo. - Nemyslel dvěma moly tohle?
Cihlový krb, cihlové zdi.
Cílem je ten dům najít a po kouscích mu ho představit.
Ukázat mu ho a zjistit, jak zareaguje.
A pak si v sobě může zpracovat,
jestli sem chce jet a natáčet tady.
Víš, co je šílené?
Napadlo mě, že bych se mohl zhroutit, kdyby to bylo moje místo,
ale protože je Joeovo,
mám mnohem větší snahu, aby se to povedlo, než normálně.
Pro Joea.
Právě o to jde.
Lidi pro ostatní udělají to, co pro sebe ne.
Haló?
Zlato, co tím myslíš, „Neopouštějte jezero“?
Prostě ať ještě neodjíždíte.
Kontaktovala jsem oběti, které byly u toho jezera zneužity.
Někdo si vzpomene na číslo parcely.
Joe, zrovna jsem na molu u jezera Viking.
- Fakt? - Jo.
Fotili jsme z jezera. Teď nafotíme ty, co odpovídají popisu.
- 348. Díky, Sasho. - Chceš poslat pár fotek?
Tak jo.
Parcela 348, našli to.
Jak tu prosvítá světlo,
mám celkem dobrou fotku předsíně a obýváku.
Pošlu to Joeovi.
„Z té poslední, sedlová střecha a veranda, i když se od vzpomínek liší,
se mi rozbušilo srdce a přepadla mě úzkost.“
Tenhle.
To je Augustus Maximus a mám ho… Je mu 14.
Čekal jsem na něj roky,
protože chovatelé vám psa nedají,
pokud máte děti do pěti let.
Mají totiž tak křehké nožičky, že by jim je zlomily.
Prostě by křuply.
Říká se, že psi a jejich majitelé se podobají.
Já bych klidně vypadal jako ten pes, byl bych jedině rád.
Dobře, broučku.
Ten pes miluje mou mámu.
Potřebuju trochu balzamikového octa.
Dole, tati, podám ho.
Vezmi pár misek, dám do nich masové kuličky.
Chystáme se začít točit scény do filmu
a já jsem na řadě první.
Nechci, aby ten film byl negativní,
protože mí rodiče by se cítili hrozně provinile.
Nebyla to jejich vina a já nechci, aby ztratili víru.
Řeknu to jednoduše.
Ta moc nad vámi začíná okamžikem, kdy vás pokřtí.
Takže rodiče drží dítě, pak je Tom pozdraví…
Neskutečně mě drásá, že zneužívají ty rituály a symboly,
které vám mají pomoci a přiblížit vás Bohu,
k tomu, aby vám ublížili.
Prostě jste věděli, že jim nesmíte odporovat.
Rodiče řekli, ať je posloucháme, ale tohle šlo dál.
Nejradši bych je na závěr třeba shodil ze schodů,
ale máte lepší nápad?
Použijeme stejné herce?
Já nevím…
Vyplývá z toho, že to je pořád stejný vývoj?
- Pořád to samé? - Ti samí lidé.
A používají pořád tu samou metodu.
Bylo by skvělé mít tam stejného kluka. Všichni jsme ten jeden kluk.
Odpusť mi, otče, že jsem nečinil dobré, ale podařilo se mi učinit zlé.
Tahle věta pochází z mého dětství.
Trvalo mi dlouho tu větu vymyslet,
abych mu sebral munici, vzal mu moc.
Abych mohl vejít a říct mu to.
Nandat mu to.
Ve smyslu „nedám ti ani ň“.
„Nemáš co proti mně použít.“
Odpusť mi, že jsem nečinil dobré, ale podařilo se mi učinit zlé.
Odpusť mi, otče, že jsem nečinil dobré, ale podařilo se mi učinit zlé.
V tom posledním se dost vidím, je to takový malý rošťák.
- Jo. - Má v sobě vzdor.
V úterý vyrážíme hledat lokace na scénu v jednom z kostelů.
Těžko se mi věří, že se dostaneme do kostelů.
To je velká věc. Bylo to příjemné překvapení,
že na nás někomu záleží a pomohl nám.
Jo, zrenovovali to tu.
Ty zpovědnice jsou asi stejné.
Ty sloupy jsou úžasné.
Sám bych je sem nedal, ale jsou krásné.
- Jo. - Je tam světlo.
Já vím, ale pokračuje to dál?
Nemůžu si pomoct.
Nedělej to, Dane!
Přijde mi to skoro jako v hororu.
Chci, aby ten kněz, Tom, měl ty zelené oči…
Kterých se bál Joe.
Úplně ho vyděsí.
Možná by mohl vyběhnout nahoru a zkusit utéct.
A podívat se dolů.
Raz, dva, tři.
Otočí se, podívají se tam a on se třese,
ale vidí dole toho démona.
Tak něco.
- A oni toho budou součástí. - Jo.
Napomahači!
Co ty na to?
To víc připomíná kostely, co znám z dětství.
Třeba Panny Marie Růžencové…
- Podívej na ta okna. - Úžasné.
Nenapadne tě, že by se tu mohlo dít něco zlého.
V tom je ten paradox.
Celá vizuální stránka je skvělá, to pozadí za Tomem.
Jo. Takže to tady zvládáš?
Jo. Je to…
Pomáhá mi, že to působí jako jeviště.
To mi povídej. To všechno mění. Venku jsem ztuhl.
Člověku pomůže to vidět jako zničené město,
kde se scházejí všichni Avengers v jedné lavici.
A řeknou si: „Jdeme na to!“
Jo.
A nějakým způsobem dáme…
Dáme najevo svůj postoj.
Přeběhni je všechny, vozík pojede takhle rychle.
Kde je ta rakev?
Uprostřed.
A ty pak…
Pak zakašle.
To bude dobrý.
Skoro. Zakašle.
A ty se pak zasměješ takovým tím vědoucím smíchem.
Pak ztuhneš… Teď víš, že něco není v pořádku.
Pořád nevíš úplně co, ale máš strach.
Nevěřícný výraz.
Víš, že je to špatně. Ať se děje cokoli, je to špatně.
Zvládneš to? To všechno?
Jo.
- Můžu? - Prosím.
Původně, když jsme četli scénář,
nejdřív jsme si řekli:
„Terrickovi o té příležitosti neřekneme.“ Bylo to pro nás jako rodiče tíživé téma.
Ještě jsme se o tom bavili, vyspali se na to a promluvili s Terrickem.
„Podívej, tvůj agent nám poslal tohle. Koukni se na to.“
Přečetl si to. Podíval se na nás úplně uvolněně.
To my jsme z toho byli celí nesví.
A on řekl: „Jo, chci to dělat.
To se fakt stalo?“ Odpověděla jsem, že ano.
A on: „To ale není můj příběh, mami.
Budu to jen hrát.“
Nejlepší asi bude,
když budeme předpokládat, že ze sebe budeme muset něco setřást,
každý po svém.
Cílem je, abychom svým mozkům a tělům dali co nejvíc najevo,
že to, co se dnes dělo, je uzavřené.
I když to bude součástí našich životů,
už v té roli nejsme.
„OBĚTNÍ BERÁNCI“ SCÉNA MICHAELA SANDRIDGE
Křtím tě ve jménu Otce i Syna i Ducha svatého.
- Amen. - Amen!
Nechť Bůh, dárce života na zemi i na nebi,
žehná rodičům tohoto dítěte.
Děkují za nový život.
Tělo Kristovo.
Amen.
- Tělo Kristovo. - Amen.
- Kristova krev. - Amen.
- Tělo Kristovo. - Amen.
Jsem rád, že ta dlouhá mše skončila.
Pojď sem, mladíku. Napiješ se se mnou?
- Na zdraví. - Na zdraví.
Teď se můžeš jít odstrojit i ty.
A co ty, Ede? Nějaký vývoj?
Zatím nic. Sestra se odpoledne sešla s biskupem Bieglerem.
- Večer mi zavolá. - Viděl jsem ten titulek.
Jedenáct lidí na stíhání stačí.
Jedenáct stačí. Máš štěstí. Je to velká věc…
Fakt nemusíš… Možná jedno, dvě, ale jedenáct obvinění…
To stačí. Nemusíš…
Další se můžou připojit později.
- Určitě o tom pořád uvažuješ. - Jo.
Myslím, že částečně jde o to, že policie v Cheyenne má hrůzu z toho,
že se na ně sesypou média z celého světa,
jakmile potvrdí obvinění a toho hajzla zatknou.
To je pozitivní.
Všichni asi doufají, že umře, a tím to všechno zmizí.
No ne…
Nemohl jsem vyprávět svůj příběh,
protože je pořád ožehavý.
Ještě probíhají soudy,
takže já nemůžu.
Ale můžu hrát v příbězích ostatních.
A cítím se poctěn, že mám tu možnost.
Nebylo to snadné, obléknout si tohle,
sedět v takovéhle místnosti.
Ale je to cesta, jak přispět.
Tohle bylo roucho otce Monahana,
které z něj brácha nějak vytáhl jako kostým na Halloween.
Budu další kněz, který vejde,
zaznamená, co se děje, ale odejde, aniž by zasáhl.
Michael to tam připsal, protože slyšel,
jak mě předváděli před ostatními kněžími.
Takže odtud to má.
I když se neúčastnili, věděli, že se to děje.
Což není o nic lepší.
- A je to. - Máme to.
Skvělé.
Joe disociuje velmi rychle.
Obličej se mu změní. Takže když něco takového vidíte…
A Joe vám taky dokáže sám říct:
„Začínám disociovat.“
Nebo „jsem jako ve snu“, „přesouvám se“. Tak to popisuje.
- Pomáhá to? - Jo.
- Volej, když budeš potřebovat. - Jo.
- Mám tě ráda. - Já tebe taky.
Bude to pro tebe katarze.
Opravdu tomu věřím.
Na tuhle chvíli se připravuju léta.
- Chápeš? - Jo.
- Jsi v pohodě? - Jo.
- Jsi tady? - Jo.
- Chceš do toho jít? - Jo.
Tak jo.
- To zvládneš. - Jo.
Jasně.
- Jo. - Tak jo.
- Za všechny kluky, co sem přivezli.
Tady máš svou zeď.
To zvládneš.
Hluboký nádech.
Tak jo. Jo.
Je to jen chůze. Jsou to jen dveře.
Asi není nikdo doma, co?
Tamhle je ta zeď.
Protože vešel do kuchyně…
Vím, že to není stejný stůl, ale je tam dřevěný stůl…
Vypadá to jako hezký domov.
Šťastný domov.
Že jo?
Stojím na verandě ze svých nočních můr.
Právě teď.
Na verandě z nočních můr?
Jsem u dveří.
Před lety jsem během soudního procesu a vyšetřování
popsal ten dům a řekli mi, že se mýlím.
Víte…
Všechno sedí. Měl jsem pravdu.
Někteří kluci to nezvládli.
Někteří s tím nedokázali žít. Všichni to víme.
Máme štěstí, že jsme tady.
Díky.
Pro všechny ty kluky tohle místo dobudeme.
Už jsme ho dobyli.
Získali zpátky.
Dáme tomu čas, ať to vstřebáme, a pak probereme tu scénu.
Chceš to točit tady? Vrátit se a promluvit s těmi lidmi?
Dej vědět, jestli to potřebuješ. Moc rád to udělám…
Teď budu uvažovat nahlas.
Ano?
Chci, aby to bylo šťastné místo.
Jsi na horské dráze, kamaráde.
Nemůžu se dočkat, až tě obejmu.
Není to dobrý pocit, že se ten dům zmenšil?
Ano.
Probíhala tady debata o tom,
jestli tu „noční můru“ natočit tam.
A já se přikláním k tomu, že ne.
Víš?
Musel by se informovat majitel domu a tak.
Ale kdyby byla možnost je ochránit, možnost začít s čistým štítem…
Líbí se mi, žes řekl ne.
Noční můru bys tam točit neměl,
díky tomu se od té noční můry oprostíš.
Přineslo vám to nějakou katarzi?
Bylo to…
Viděl jsem, že to opravdu funguje…
A mohl jsem mu pomoct k tomu dospět.
Kromě toho, že jsem se cítil užitečný,
ukázalo mi to proces, kterým bych si rád prošel.
Až do toho dne
jsem měl noční můry dvakrát nebo třikrát týdně
a trvalo to léta.
Teď jsem neměl jedinou, co jsem ten dům viděl.
Co jsem viděl ty fotky, co jste tam jeli…
- To je fantastické! - Je to naprosto úžasné.
Já…
Ani po těch letech se ti úplně nechce jít spát.
Dál trpím nespavostí, ale nemám noční můry.
Takže děkuju.
Je to jako zase vzít věci do vlastních rukou, už nebýt obětí.
Prostě nezůstávat obětí a vnímat se spíš jako přeživší.
Myslím, že to se děje. Cítím to.
Jo.
KATOLICKÝ KOSTEL PANNY MARIE KRÁLOVNY MÍRU
Joe?
Rozsvítíme farářovo červené světlo.
To znamená, že je kněz ve zpovědnici, ne?
Červené světlo.
A zhasnuté, že na někoho čeká.
To jsem viděl. Všechno se tu rozpadá.
Vidíš ten zámek? Proč tu potřebujou zámek?
Dobrá otázka.
Z jedné věci tu jde strach.
Mají tu zámek, do prdele!
Na co potřebujou zámek?
Cos udělal? Zopakuj to.
Praštil…
Neskončíme pro dnešek?
- A zase zítra? - Ne.
Ne, chci teď.
Chci to teď. Jdeme na to.
Jen jsem nebyl připravený.
Musím ten strach ovládnout.
- Jedem. - Fajn, dáme to tam.
To je konkrétně od Dana?
- Zvuk! - Ano.
Jede. Klapka.
„ZPOVĚDNICE“ SCÉNA JOEA ELDREDA A MICHAELA SANDRIDGE
Odpusť mi, otče, že jsem nečinil dobré, ale podařilo se mi učinit zlé.
Co máš ještě na srdci?
Řekl jsi někomu o našem zvláštním vztahu?
Ne.
Co špatného jsi udělal?
No… Odmlouval jsem mámě.
- Dobře. - A praštil bratra.
Já… Zneužili mě ve zpovědnici.
Aha.
Kdy jsi byl naposledy u zpovědi?
Už je to měsíc od poslední zpovědi.
To jsem nečekal.
Já vím. Chceš zůstat?
Určitě?
Joe, řekni nám, jak se cítíš.
Tome, jak to jde?
Dobře, díky.
Monsignore O’Brien byl zlý.
A čišelo to ze všeho, co říkal.
Nevím, jestli právě to chceš v téhle scéně vyjádřit.
Je to tvůj pohled, Joe.
Tome, naštvi se.
Dokážeš to?
Kvůli čemu se mám naštvat?
Na ten zámek.
Jo, to zvládnu.
Využij vztek, který v tobě vyvolává ten zámek,
a přelij ho do projevu moci a převahy nad Terrickem.
Mladý muži, myslím, že mi tajíš něco, co bys mi tajit neměl.
A ty, Terricku, jsi zmatený.
Pak můžeš přitlačit, rozčílit se víc.
„Řekl jsi někomu o našem zvláštním vztahu?“
Řekl jsi někomu o našem zvláštním vztahu?
- Smíme Terrickovi vyhrožovat? - Jo, Terrick se dál zajíká.
A pak můžeš, Tome, říct třeba:
„Víš, že mi nesmíš lhát. Nesmíš lhát Bohu.“
Prostě něco zlého, co mají ve zvyku říkat.
- Víš, co přesně řekl? - Víš, že mi nesmíš lhát.
Napíšu to.
On řekl…
Chceš něco říct?
Mám mu přečíst, co má říct? Nebo ty?
Já to nedokážu. Teď ne.
Dobře, Tome, chce, abys řekl:
„Jestli to někdy někomu povíš, rodiče se tě zřeknou.
Vyhodí vás z církve a všichni půjdete rovnou do pekla.“
Můžeš, Tome.
Jestli to někdy někomu povíš…
Jestli to někdy někomu povíš, k tvým rodičům se nikdo nebude znát.
Vyhodí vás z církve
a půjdete rovnou do pekla.
Jsi v pořádku, Joe?
Je to jen Tom.
Jo, budu.
Jsem s tebou, brácho.
Vytáhni ho odtamtud.
Já vím.
Vím, že je to těžké, Joe.
Už jsem v pohodě.
- Dobře. - Tak jo.
Pro dnešek končíme!
Terricku, v pohodě?
Jo!
Pojď, mladý muži. Pojď sem.
Tvůj brácha sice sportuje, možná se dostane do Super Bowlu,
možná i do Světové série,
ale ty můžeš říct: „Točil jsem film s Tomem Vivianem.“
- Dobrý? Tak jo. - Jo!
Stojí to za to.
Tohle je cesta, jak pomoci ostatním,
ostatním klukům, protože nevíte, kolik dalších lidí
si zažilo ve zpovědnici své.
Co bys řekl tomu malému klukovi?
Tohle nedokážu.
Zkoušel jsem napsat dopis svému desetiletému já.
Detektive Veniegasi, tady Ed Gavagan.
Snažím se vám dovolat.
Zvláštní, kdykoli se snažíte dovolat do Cheyenne…
Prostě…
Zdravím, Ede.
Biskupe Stevene, jak se máte?
Byl by to nejvýše postavený americký duchovní
obviněný z trestného činu.
Jediný, kdo se z toho nevyvlíkl
díky promlčecí době.
Jak je k čertu možný, že ho ještě nezatkli?
Budu doufat, že biskup Biegler dosáhne toho,
aby ho Vatikán zbavil kněžství,
což by ho ponížilo, chápeš?
A měl by důvod se stydět.
Byla to veranda, nebo spíš zápraží?
Spíš veranda.
Řekl bych, že jsem důvěryhodný,
když vím, kde zhruba ten dům je.
Stalo se to před 47 lety.
Po tom útoku mě tam máma vzala zpátky, i když věděla, co se stalo.
Máma tomu zasranýmu kreténovi upekla dort,
zavezla mě tam a i s dortem mě vysadila u domu toho chlapa.
Zatím jsme převážně řešili nezávislou vyšetřovací komisi.
Ale tohle je silný příběh,
máma s dortem, ty stojíš na verandě, ona odjíždí.
To je silný.
Zdravím, jak se máte?
Dobře, co vy?
Dobře.
Vyhledávám lokace pro reklamní a hrané filmy
a snažíme se najít…
- Točíme dokument. - Aha.
Je to o několika chlapcích koncem 80. let.
Ale v téhle ulici mívali dům dva kněží, ne?
- Ne, Valentine Road. - Valentine?
Kněží od Dobrého pastýře.
Ano? Nevíte náhodou, který dům to byl?
Kde přesně bydleli, zlato?
Vím, který dům, ale nevím adresu.
Bungalov, garáž na jedno auto.
- Díky. - Moc děkujeme!
Bože, to máme ale kliku!
Ježíši!
Nemůžu uvěřit tomu, co řekli.
To je jasný důkaz, ne?
Dneska si to budu znova a znova přehrávat v hlavě.
Jenom ten pocit. Prostě trefa do černého.
Na týhle zasraný verandě jsem stál s dortem, s knězem,
který mě už jednou napadl.
A dívali jsme se, jak máma odjíždí touhle ulicí.
Sakra.
Hodila jsem své děti přes palubu.
- Víte? - To ne.
Já…
Dlouho jsem si říkala: „Jak jsem mohla být tak slepá?“
Byla jsi jen snadný cíl. Neudělala jsi nic špatně.
Jenom jsi žila tak, jak jsi měla,
a on toho využil.
Jak říkal Tim,
dlouho měl pocit, že si to všechno zasloužil.
Že byl svým způsobem spoluviník.
Takže, Jezero Ozarks…
Ne všechno se odehrálo tam.
Ale stalo se tam pro mě to nejzávažnější.
Když jsem za ním přišel, že jsem zlomil udici.
Mluvil o tom, že přijede někdo hrozně důležitý
a je to jeho prut.
Nejenže jsem měl průšvih já,
ale průšvih měl i Monahan, že mi jeho prut půjčil.
A teď jsem mu něco dlužil.
Manipulace, jo.
Tu noc jsem s tím chlapem musel spát kvůli rybářskému prutu.
Kolik ti bylo?
Pátá třída.
- Deset? - Deset, jo.
Včera jsem se jí ptal,
jestli si pamatuje, když jsem se o zneužívání zmínil poprvé.
Vytěsnila to.
Vytěsnila jste to?
Chtěla jsem se zabít.
Ale vyřešila jsem si to, protože on nesmí vyhrát.
Nevyhraje.
Teď se soustředím jen na tu hrůzu z toho, co mě čeká zítra. Takže…
S bratrem se vrátíme k jezeru,
kam vozil Monahan nás.
Takže to bude můj…
Nevím, citlivý bod. Bude to…
Netuším, co se bude dít, a to mě děsí.
Zahajuji cestu na Swiss Village Road 1432.
Kdy jsi zjistil, že zneužíval vás oba?
Mluvili jste o tom někdy?
Ne, nemluvili jsme o tom…
dokud nás máma nepřihlásila do SNAP.
Nikdy jsme o tom nemluvili. Jen jsme o tom věděli.
Nejvíc jsem se bál,
že si nějak kladeš za vinu to, co se stalo mně.
Dlouho to tak bylo, kámo.
Dlouho!
Pokud jsi pořád nad propastí, nestojíš na pevné půdě,
máš něco, s čím se musíš vypořádat.
Jasně. Souhlas.
Viděl jsem, že u ostatních to zafungovalo.
Váš cíl je vpravo, Swiss Village Road 1432.
To není ono, že ne?
Ne.
Mám úplný výpadek.
Ta restaurace by byla tady.
Bazén jiným směrem.
- Víš, která ulice? - Asi hledáme jinou Swiss Village.
Nevěděl jsem, že jich je víc.
Vzpomínám si, že byla vidět světla rezortu Tan-Tar-A.
Takže najdeme Tan-Tar-A a zkusíme…
Měl stejné ozdobné obložení.
Jo.
Neslyšeli jste o místě Swiss Villas nebo Swiss Village?
Zhruba vím, kde je Swiss Village.
Prý to poznává.
Barman říká, že ví, o čem mluvíme.
Mluvil jsem tam se dvěma šerify.
Ptali se přes dispečink, volali pár lidem, ale napadá je jen Susan Road.
Je to 50 kilometrů po pětašedesátce…
Takže už to nebudeme hledat?
Musíme za světla.
Chtěl jsem Timovi dopřát jeho jezero Viking.
Ten moment jsem chtěl zažít taky, ale hlavně ho dopřát Timovi.
Pomohlo by mu to v zotavení.
A když se to nepodařilo,
děsil jsem se, co to s ním udělá.
- A jak to dopadlo? - Nemluvil jsem s ním.
Od té doby se neozval.
Je mi nepříjemné, že jsme něco takového způsobili.
Vrátil by ses tam?
Nechci nikam jet bez jistoty výsledku.
Z tohohle šel strach…
Já myslel, že je to hotové. Přijedeme, hledáme.
Dostanu strach. Co když nic nenajdeme?
Tim říkal, že ví, kde to je, tak jsme mu věřili.
A nakonec jsme usoudili,
že to byla chyba a neměli jsme…
Robe, důvěřuj, ale prověřuj.
To je na mně.
Tohle je na mně. Tim si věřil.
To je jedno, všichni jsme psychicky zlomení.
Budeš věřit bláznovi? Ne.
Vycházíš z toho, co víš.
Není… Jo.
Nebylo možné to ověřit.
V podstatě říká, že propříště musíme být opatrní.
KATOLICKÉ CENTRUM
Mám pocit, že jsme tu spolu z nějakého důvodu.
Je to tohle? Možná.
Abychom si pomohli. Už chápu, proč jsem tady s ostatními.
A Kathleen, jak víš, chodil jsem do školy u svaté Alžběty,
takže je pro mě důležité se tam vrátit.
Pomohlo by mi to získat nadhled,
protože všichni už se mohli konfrontovat s nějakým místem,
fyzickým bodem.
Tohle je ten můj a nechci tam jít sám.
Mrzí mě, že to ještě nemáš uzavřené, Dane.
Pořád ses z toho nevymanil.
Joe to v sobě asi uzavře.
Možná i Ed, nevím.
Tohle je na tom smutné. Přál bych ti, abys to dokázal uzavřít.
Minule jsem měl fakt obavy,
že jsem tě poslal ke dnu.
Za to se omlouvám.
Snažím se zpracovat mozkem,
jak jsme viděli ta světla a kde jsme byli.
Podívej!
Dívám se!
Ty prkna zvenku, to obložení.
Ty jo.
Koukni na ty strmý schody!
Vybavuje se mi tolik věcí.
Všiml sis té cedule?
Není to stejné místo jako minule? Všechno vypadá tak blízko.
Dane…
Řekni mi…
Nejsme tu podruhé, že ne?
Ne.
Přišli jsme tudy, ale taky je to daleko od…
Je to totéž místo?
Je to to první místo.
Tady už jsme byli.
Dane, smím se tě na něco zeptat?
Jasně, ptej se.
- Fyzicky jsi na to reagoval, zapadá to. - Já vím.
Ale nebojíš se, že je to tady?
A neodmítáš to, protože ho najít nechceš?
Jsou to zvláštní psychologické pochody.
Když do sebe všechno logicky zapadá a brácha tě podporuje,
nemáš takový strach, že to vytěsňuješ a najít to nechceš?
Uvažuj o tom.
Podle současného majitele tu ještě před dvěma lety byla tráva
a příjezdová cesta, která vedla tudy.
Nahlas, Dougu.
Ten, kdo to tu teď vlastní, říká, že ještě před dvěma lety tu byla tráva
a tohle byla příjezdová cesta, tímhle směrem.
Ještě před dvěma lety.
To je do prdele ta cesta!
Tady je.
Co je to za cestu, Dane?
Cesta, kde jsem zlomil ten prut.
Cesta, kde jsem zlomil prut.
A musel za to zaplatit.
Kristepane.
Já bych chtěl být výsadkářem.
Neschovávat se pod polštářem.
To je můj život.
Už jsem byl vážně na hraně!
- Tohle jsme přežili. - Mám bráchu rád.
Tohle je to místo.
Já vím.
Já taky.
Uvědomuješ si…
že jsem se tě celý život snažil chránit?
To si piš!
Zvládls to dobře.
S tímhle jsi neměl nic společného.
Nebyla to tvoje vina.
Ale teda rozložilo mě to.
Díky tobě tu jsem. Musel jsem tě využít jako záminku.
Všem jsem řekl, že to dělám pro tebe.
Jo?
Jo, řekl.
Lhal jsem sám sobě, aby se to stalo.
OBDÉLNÍKOVÝ DORT – 1/4
DVOJVRSTVÝ ZDOBENÝ
ČOKOLÁDOVÝ
Jaký dort byste chtěl?
Klasický dvouvrstvý dort
s čokoládovou polevou.
Máme tu spoustu nápadů.
Projdeme si je? Připíšeme něco?
- Začneme od začátku? - Jo.
Taky do toho chci trochu vstoupit
a probrat, co by u některých řešení mělo největší terapeutický efekt, nebo…
Hlavní je, že si to vyzkoušíme, různými způsoby.
Tak dramaterapie většinou probíhá a v našem případě to je dost podobné,
protože pro účely filmu
chceme, abyste zkusili různé postupy.
A chceme, abyste se cítili dobře.
Takže Terrickova máma bude hrát mou mámu
a Terrickův táta bude hrát kněze?
Myslím, že to bude super.
Tohle je dobrý!
Mami, fakt nechci zpátky k tomu chlápkovi.
„LŽI VE JMÉNU PÁNĚ“ SCÉNA MIKEA FOREMANA
Mikeu, otec Finian je sluha Boží.
Snaží se ti pomoct.
Mikeu, nedělej si starosti.
Už ti není 11, mám to pod kontrolou.
NEZÁVISLÁ KOMISE 2013
A neviň z toho mámu.
I když to, co udělala, působí absurdně,
byla tak zmanipulovaná, že si myslela, že ten kněz je Bůh.
Když jsem byl v šesté třídě, měl jsem skvělý život,
ale pak mě máma odvezla do toho domu na terapii.
První, co mi tam ten kněz řekl, bylo, ať si lehnu na zem.
Než jsem stihl cokoli říct, ležel ten dospělý chlap na mně.
Ale problémy s chováním už jsi měl před setkáním s otcem Meisem.
To je velmi podstatné.
Opravdu?
Chcete vědět, co je velmi podstatné podle mě?
To, že mě dvakrát sexuálně napadl dospělý muž,
když mi bylo 11!
To není podstatné?
Ano.
- Ne, ty jenom… Hele… - Řekl „ano“, ne?
Musíš trochu pootočit hlavou mým směrem,
ale nepodíváš se na mě, jen zamručíš „ano“.
- Takhle. - Dobře.
Na něco se vás ptám.
Je to podstatné?
Ano.
Krucifix! Co to do prdele je? Kurva!
Chceš jim říct, jak jsi to zasedání ukončil?
A popsat, jak bys ho býval chtěl ukončit?
Jo.
Promiňte, že jsem na vás tak vyjel.
- Ne, to nic. - To neřeš.
Dobře.
Když jsem odcházel,
neměl jsem pochyb, že vědí, že mluvím pravdu.
A tohle jsem jim měl říct.
Dostal jsem dopis od arcibiskupa Naumanna.
A v tom zasraným dopise píše, že vy kreténi
nemůžete potvrdit mou důvěryhodnost.
Co to kurva je?
Jak bych jinak do prdele věděl, kde stál ten pronajatý dům v roce 1972,
kdybych tam nebyl?
Byl jsem v jednom domě s člověkem, o němž se ví, že znásilňuje děti.
Pane knězi, jak se sebou kurva můžete žít?
Neber to moc vážně.
Jak se sebou kurva můžete žít?
Desítky let rozdáváte duchovní moudra a rady ve jménu Páně,
a přitom kryjete znásilňování dětí?
Co byste řekl Ježíši, kdyby tady teď stál?
Chci to vědět! Co byste mu kurva řekl?
Jo, to jsem čekal.
Co byste mu asi tak mohl říct?
A mně budete říkat, že jsem nedůvěryhodný?
A sedíte ve zpovědnici,
kam katolíci chodí přiznávat své hříchy vašemu hnusnýmu ksichtu?
Nikdy jsem nepoznal radost rodičovství.
Ale radši bych dal svoje dítě na hlídání zfetovaný šlapce
než kterýmukoli posranýmu katolickýmu knězi na světě!
Protože já vás hajzly znám.
A není to jeden nebo dva z vás,
jsou vás desítky tisíc, viďte?
Kurva.
Je mi šoufl už jenom z toho, že tu jsem.
Něco vám řeknu, vy zmrdi.
Tenhle dort upekla naše máma.
Ale ať se propadnu, jestli ho vy svině budete jíst.
Vy hovada.
Kurva.
Je mi z vás na blití.
Mikeu, vystup z role. Jak se cítíš?
Dobře.
Řekni Mikeovi, co na to říkáš.
To bylo fajn, dostat to ze sebe, ulevit si.
Jako bych ze sebe setřásl slona.
Myslím, že to bylo úžasné.
Udělal jsi něco, co je pro mě hrozné těžké,
promluvil jsi na malého Mikea.
To je ten největší balvan, který se snažím překonat.
Vžil jsem se do role. Byl jsem on a měl o něj strach.
Všechno dobře dopadne.
Jo, řekni mu to.
Klobouk dolů, Terricku.
Tohle je hrozné téma
a rodiče ti s tím vším jistě pomohli,
takže to zvládneš, viď?
- Jo. - Skvělý.
Myslím, že Mike je hodně silný.
Myslím, že to, co udělal, bylo skvělý,
a věřím mu na sto procent.
Děkuju. To pro mě hodně znamená.
Pojďme všichni pryč z tohohle prostoru.
Půjdeme úplně ven, dobře?
Trochu se projděte a pak si vás najdu.
Tohle všechno, Dane?
Jo, vezmeš tyhle?
- Chceš 30, nebo 60 centimetrů? - Asi 60.
- Jeden můžeme rozebrat. - Dobře.
Tady mám další panel.
Jen prázdný panel?
- Jo, necháme ho prázdný? - Jo.
Myslím, že by to mělo vypadat
tak trochu snově, jako domeček pro panenky.
- Na druhou stranu. Opřít tady. - Mořil jsi někdy dřevo?
- Vážně, ty chytrolíne? - Mořil?
Jo. Dělal jsem skoro všechno.
- Fakt? - Neříkám, že dobře…
To píšou na zdi na záchodcích.
Napsals to tam ty?
Zatlač na spodní desku nohou.
Moment, musíme udělat místo na dveře.
Tady, Ede.
No teda! Kámo, tys tu barvu trefil.
To je skvělé.
Dobrá práce.
Snažím se. Blížíme se k cíli.
- Točíš dneska scénu? - Ne.
Když dávám oblečení ze skříně do kufru,
prostě to udělám, ale až mi řekne, ať jdu k němu,
- tak se mám začít chovat divně? - Tam to začne.
- Tam se začneš cítit nesvůj. - Dobře.
Zvláštní představa, že se tenhle klučík teď převlékne,
aby mohl přehrát jeden z nejhorších dnů mého života.
Jak vysoko mám mít ty ponožky?
- Až nahoru. - Až nahoru?
- Jo, skvěle. - Tak jo.
Paráda.
Show začíná, lidi!
ZNAK KŘÍŽE RUCE OBRACEJÍ STRÁNKY BIBLE
ÚPRAVA KRUCIFIXU
Už ta myšlenka, „budu těm lidem lhát“.
Je to hanba, ale zároveň je v tom arogance.
„Budu jim věšet bulíky na nos.“
Jako podvodník.
Podvodník, jo.
Nevypadá jako kněz děsivě?
Tohle je pro Michaela fuška.
Je to pro něj fuška, ale zvládá to skvěle.
„BŮH PŘEBÍHÁ NA DRUHOU STRANU“ SCÉNA EDA GAVAGANA
BISKUP
„Show začíná, lidi!“
ŘÍMSKÝ MISÁL
Chtěl bych zachytit ten okamžik,
kdy je to dítě v místnosti s osobou ztělesňující autoritu.
V ten moment dochází v jeho dětství ke zvratu.
Změní se jeho pohled na náboženství,
na ty, kteří ho mají chránit.
Rozhodí vám to váš vnitřní kompas.
A když je kompas rozbitý,
je těžké si uvědomit, kam směřujete.
S takhle poškozeným kompasem.
Já si nepamatuju, že by mě znásilnil, že bych viděl jeho penis.
Na to si nevzpomínám.
Ale on v ten den poznal,
že to na něj nikdy neřeknu a že může zajít dál.
Můžeme?
Tahle pozice taky působí spíš ochranářsky.
Eddie, pojď sem.
Uklidil jsem sekačku.
To je dobře.
Musím si sbalit. Pomůžeš mi?
Jak dlouho budete pryč?
Pár dní.
Tamhle je kufr, jak vidíš.
- Čím mám začít? - Tímhle šuplíkem.
- Tak. - Kolik?
Jo, perfektní.
Teď spodní prádlo.
Taky tři kusy.
- Co ve škole? - Dobrý.
To je dobře. Jak se má máma?
Dobře.
- Přiklop tu přepážku a zamkni to. - Promiňte.
Jo, z obou stran. Perfektní.
A teď pásek.
Ještě kalhoty. Potřebuju dvoje.
Dej to tam.
Tyhle.
Pojď sem.
Musíš jít ke zpovědi, než odjedu do Casperu.
Byl jsem minulý měsíc v kostele.
To bylo minulý měsíc.
Je to dokonalé.
A pak Michael řekne:
„Z jakých hříchů ses vyznal?“
Z jakých hříchů ses posledně vyznal?
A teď, Terricku, můžeš říct jakékoli hříchy chceš.
Opisoval jsem při písemce a pral se s bratrem.
Víc nic?
Musíš přiznat všechno.
A teď Michael řekne:
„Církev se k tvé rodině vždy chovala dobře.“
Podívej se na mě.
Církev se k tobě vždy chovala dobře. I k tvé mámě a sourozencům.
Nechceš, aby to skončilo, že ne?
Co špatného jsi ještě udělal?
Řekni, co špatného jsi ještě udělal? A nelži mi.
Nevím, co máte na mysli.
„A co když myslíš na holky?“
A co když myslíš na holky?
Nemyslím.
Co děláš, když na ně myslíš?
O čem to mluvíte?
Neumíš to říct? Tak mi to ukaž. Co děláš, když máš nečisté myšlenky?
Střih!
Tak jo, kluci.
To bylo skvělé, Terricku.
- Jdeme jíst. - To jsem nečekal.
- Cože? - To jsem nečekal.
Tak jo, myslím, že to máme. Končíme.
Chlape.
Díky. Skvělá práce.
- No teda. - Já vím.
- Vážím si toho. - Manipulovat lidmi je tak děsivě snadné.
Hrůza.
Díky.
Vedl sis skvěle.
Terricku…
Tohle legálně můžu.
Ede.
- Kamaráde, koukni. - Ahoj, kámo.
Snažil jsem se tvůj příběh vyprávět co nejlíp.
Děkuju.
- Skvělá práce, kámo. - Skvělá práce.
Tak jo…
Doufejme, že se dočkáš poslední kapitoly, kdy ten špatný člověk půjde do vězení.
Na to čekáme.
Já to teď asi vnímám tak,
že hanba se vrací tam, kde má být.
A tohle je způsob, jak toho dosáhnout. Jediný, který znám.
Dostala se mi do rukou korespondence mezi policejním šéfem v Cheyenne
a nezávislým vyšetřovatelem v okrese Natrona.
Došlo mi, že ti dva se přetahují o to, kdo dočůrá dál,
když odmítají zahájit stíhání.
Jejich závěrečný odstavec zní:
„Velmi litujeme, že jsme dospěli k těmto nesnadným závěrům.
Tento dopis by však rozhodně neměl být použit jako nástroj
k očištění biskupa Harta.
V rámci přezkoumání vyšetřování jsme rovněž dospěli k závěru,
že E. G.,“ to jsem já, „byl obětí biskupa Harta.“
Takže on se právě posadil…
Nakonec je to proto,
a bylo mi to naznačeno v rozhovoru s úřadem,
že mají málo zdrojů
a není šance, že by se Hart dožil
konce soudního procesu a odsuzujícího rozsudku.
A s tím byl případ stažen.
Tak jo.
Biskup Biegler mě zkontaktoval s někým,
kdo by mohl předat dopis papeži.
Tak jsem napsal dopis papeži.
A k mému šoku mi papež odepsal.
ŘÍM, 20. SRPNA 2020
A píše, že mě žádá o odpuštění.
A požádal mě, abych se za něj modlil,
a slíbil, že se bude modlit za mě.
Nakonec
odmítli Harta zbavit kněžství.
A ujištění od papeže, že se to bude řešit…
Myslím, že papež neměl takový vliv, jaký si myslel, že má.
Tohle je škola a kostel Narození Panny Marie.
Tady to zneužívání začalo.
Tady působila učitelka Dentonová, která u soudu bezostyšně lhala.
Jo.
To je zpovědnice.
Tady se to stalo.
Můžu zavřít?
To budu rád.
„DOPIS JOEOVI“ SCÉNA JOEA ELDREDA
Ten dopis jsem ti zkoušel psát, už ani nevím kolikrát.
„Milý Joe, tohle je to nejtěžší.
Proč je to tak těžké?
Ty jsi přece já, nebo jsi byl já, tak proč mi to přijde nemožné?
Musím ti něco dát,
světlo, jež rozsvítí temnotu, a pravdu, která nahradí lži.
Vím, co se stalo a co se ti stane.
A v tomto směru vlastně víš víc než já.
Pořád jsou věci, o kterých nevím,
vzpomínky, které se mi ještě nevybavily, a přesto mě tíží.
V dalších dnech ty vzpomínky v sobě uzamkneš.
Budeš v pasti, zahnaný do kouta a umlčený.
Ale je to pro tebe jediný způsob, jak přežít.
Trvalo mi skoro 40 let, než jsem pochopil, že i když čas běží dál,
jsem pořád zakotvený v minulosti.
Tebou, k tobě a s tebou.“
S tátou jsme sem chodili každé ráno na kafe.
Úplně ho tu vidím.
Zeptal bych se: „Dougu, věříš tomu? Rob nás tady natáčí.
Budeme ve filmu.
A v tom filmu se o tobě bude mluvit, Dougu.
Lidi o tobě uslyší.
Kdysi jsem ti řekl, že nikdy, ale nikdy,
nepřestanu hledat aspoň trochu spravedlnosti
pro ty hnusný hajzly.“
Mikeův případ řeší Kansaský úřad pro vyšetřování.
Nikdy nepřestanu. Nikdy. Nemůžu přestat.
„Jak potlačuješ vzpomínky na to, co se nám stalo,
uvěznil jsem tě spolu s těmi hroznými časy hluboko v temnotách mé mysli.
Je hrozné být zamčený uvnitř, být vězněm i žalářníkem.
Je hrozné být umlčen v přítomnosti,
ale být i původcem tohoto mlčení v minulosti.“
Pane, vím, že jsi měl se mnou jiné plány.
Tom na svůj soud stále čeká.
Ale to nevadí.
Kámo!
Ed plánuje tento film použít k tomu,
aby zneužívání vysvětlil své dceři.
„Chystáš se přinést neuvěřitelnou oběť,
ale musíš vědět, žes jednal správně
a že budeš za nějaký čas konečně volný.
A při zotavování najdeš i svůj hlas.
FARNOST SV. ALŽBĚTY
Tvá oběť mě zachránila.“
Příval vzpomínek?
Jo, nemůžu uvěřit, že tu jsem. Přísahal jsem, že už sem nikdy nevkročím.
- Chceš chvíli o samotě? K rozjímání? - Chviličku.
Chvilku na zamyšlení.
Hotovo.
- Hotovo? - Jo.
V prosinci 2020 Michaelův trýznitel zemřel.
Několik měsíců nato vyšlo najevo,
že byl jen pár dní před smrtí v tichosti zbaven kněžství.
„Jsi oheň, který hoří uvnitř.
Už ne nenávistí a odporem k sobě samému,
ale potřebou sdílet s ostatními
a dát takovým jako ty lepší život.“
Tohle pro mě hodně znamená
a vážím si toho, že jsi mi s tím pomohl.
Je to pro mě symbolické, že to sem vrátím.
Už to nade mnou nemá žádnou moc.
Pomohl jsi všem v tomhle filmu.
To bylo super.
Takže…
K čertu s tímhle místem. Jedeme domů.
Danův trýznitel je stále na svobodě.
Jak se cítíš?
Je to velká věc, ale dobře.
Dobře.
„To ty ses rozhodl každý den žít.“
Jsem na tebe hrdá.
„Tys našel sílu vstát z postele.
Zkrátka ses rozhodl žít a milovat a na oplátku být milován.
Pamatuješ na závěsy se Supermanem?
Superman byl tvůj hrdina. Nebyl to člověk.
Kolikrát ses cítil, jako bys nebyl člověk?
Tak moc jsi chtěl být jím,
kýmkoli jiným než sebou.
Chtěls bojovat za pravdu a spravedlnost, on byl tvůj hrdina.
DOPIS JOEOVI
Tím ses přesně stal.
V bitvě svého života jsi ty slzy, strachy a bolest použil k tomu,
abys lépe chápal ostatní trpící chlapce,
kteří svádějí své vlastní bitvy.
Stal ses obhájcem mladých
a bojuješ velmi hmatatelně za pravdu a spravedlnost.
Ať je tvá síla odměněna klidem a spokojeností.
Nenech se mýlit,
ty jsi v našem příběhu tím hrdinou.“
To je všechno.
To je celé.
Máme dotočeno.
Neuvěřitelný.
Skvělá práce.
Jak se cítíš?
Dobrý.
Vypadneme odsud.
DAN, ED, JOE, MICHAEL, MIKE A TOM
VĚNUJÍ TENTO FILM VŠEM OSTATNÍM CHLAPCŮM
Překlad titulků: Barbora Vrbová