Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Da vi fikk storjuryundersøkelsen fra Pennsylvania,
var det sjokkerende og trist.
Så prøvde jeg å forstå det.
"Hvor mange prester i Kansas City-området,
i St. Louis-området og i Kansas City, KS, har misbrukt like mange?"
Vi har over 230 prester som vi vet om,
som har begått overgrep i dette området.
Det er et problem som ikke blir borte,
og det må stoppes så mye som mulig.
Jeg var et offer i St. Elizabeth-sognet,
der det var fire pedofile prester i samme prestebolig.
Jeg gikk i tredje klasse da det startet.
Det tok slutt i åttende klasse, da jeg flyttet vekk.
Jeg er nå 62 år…
62 år gammel,
og jeg lever fortsatt med smerten fra det som skjedde med meg
da jeg gikk på barneskolen.
Det er en enorm mangel at foreldelsesfristen
er kronjuvelen til den katolske kirken.
Hva mener Gud og Jesus Kristus om det?
Etter å ha sett denne pressekonferansen
kontaktet filmskaperne advokat Rebecca Randles
for å foreslå et samarbeid med disse mennene.
Filmen dokumenterer en tre år lang samarbeidsprosess
mellom filmskaperne, en profesjonell dramaterapeut
og de utsatte mennene.
EN DOKUMENTAR FRA NETFLIX
Hva ber dere Kirken om?
Dåpen.
Gudforeldre, er dere rede for å hjelpe foreldrene til barnet
å oppdra ham i Kirkens tro?
La oss stikke, for faen.
Det skal vi.
Jeg gjør krav på deg for Kristus.
Jeg døper deg i Faderens, Sønnens og Den hellige ånds navn.
-Amen! -Amen!
Måtte Gud, giver av alt liv, menneskelig og guddommelig,
velsigne foreldrene til dette barnet.
Vi skal stille dere på rekke.
Du må ta vievannet og sette det på et bord.
-Ja, pater. -Ok.
Du må ta Bibelen ut av skapet der borte, ok?
-Legg den på bordet. -Ja, pater.
Og du må bære korset.
Ja, pater.
Du må forstå at kun spesielle altergutter får disse, ok?
Ja, pater, takk.
Og måtte hans evige lys hvile over ham.
Plukk den opp.
Jeg har en Simon and Garfunkel-konsert på video, husker du…
Det var kanskje for rundt ti år siden.
Hei, dere!
God morgen! Hva skjer her, da?
-Hei, kjære. Hvordan går det? -Bra!
-Hallo, kjære. -Hei, vennen.
-Hva er dette? -Jeg torturerer bare kona.
-Å, hei! -Takk for at du kom.
Jeg er Rebecca Randles, advokat.
Jeg har tatt alle saker om seksuelt barne- misbruk i Kansas City-området, utenom én.
-Hallo. -En jeg ikke har møtt.
-Rebecca. -Hyggelig. Monica, dramaterapeut.
-Nydelig! -Hyggelig.
Vi har representert over 400 ofre for
seksuelt barnemisbruk i Den katolske kirken.
-Hvordan går det? -Bra. Og med deg?
Da du tok kontakt angående denne filmen, så var jeg usikker.
Vi satte oss ned og diskuterte.
"Hvordan gjør vi dette? Hvordan hyrer vi inn folk?"
Parameterne som vi valgte
var å se på hvem som hadde gått ut offentlig først,
hvem som hadde vært involvert i pressekonferanser og den slags,
som faktisk hadde uttalt seg.
Mitt navn er Ed Gavagan.
Jeg kom fra New York, der jeg bor nå.
Jeg vokste opp i Wyoming.
Skammen sitter dypt i meg,
og jeg har aldri sittet i et rom
med så mange folk som har en liknende historie om misbruk.
Jeg er Dan Laurine. Jeg ble utsatt for overgrep i Kansas City bispedømme.
Jeg jobber med reklame og produksjoner her i Kansas City,
og jeg ble kontaktet gjennom Rebecca
for å se om jeg ville hjelpe til,
og jeg er åpenbart svært interessert i å hjelpe til.
Jeg har så mye sinne og hat at jeg ikke kan sette ord på det.
Det er ikke på grunn av presten som gjorde det.
Det er Den katolske kirke, kontrollkommisjonen og erkebiskopen.
Hvordan de har behandlet meg de siste seks årene.
De lyver åpenbart.
Lyver.
Om jeg får lov å si det, har du en flott stemme.
Du kunne hatt jobb som fortellerstemme.
"I en verden der fem unge menn kommer sammen."
Som Darth Vader…
Mitt navn er Monica Phinney.
Jeg er godkjent dramaterapeut. Jeg bor i Kansas City i Missouri.
Dramaterapi er bevisst bruk
av dramatiske rollespillteknikker med et terapeutisk mål.
Især traumer
ser jeg på som noe kinkig
som får deg til å sitte fast i en viss del i hjernen,
og det er vanskelig.
Vi bryter oss løs ved å uttrykke det på den måten som gir mening.
Vi forstår ikke alltid hvorfor vi maler det vi maler,
eller hvorfor vi rollespiller på visse måter.
Men når det er ute i verden på hvilken som helst måte,
så kan vi ta det tilbake gjennom logiske og rasjonelle deler i hjernen.
Som dramaterapeut
bruker jeg teater og rollespill for å oppnå et terapeutisk mål
og lar kunsten gjøre jobben sin ved å begrense det for å gjøre det trygt.
Det er en stor del av hvorfor jeg er her personlig.
Jeg kan ikke risikere å ikke bli trodd,
og jeg kan ikke risikere at det skal virke som om jeg utnytter det som skjedde.
Eller å se patetisk ut.
Jeg kan ikke virke patetisk og grinete.
-Ja. -Det er urettferdig.
Vis den grinende fyren.
Nå har han kone og barn, og han har kontroll.
Golfklapping.
Jeg er en mann.
Jeg er entreprenør i New York.
Jeg kan kjefte på en elektriker og få tilbake pengene,
men jeg kan ikke snakke om det som skjedde da jeg var 13 uten å begynne å gråte.
Det er fortsatt veldig vondt.
Det er det, men jeg tenker: "De skal ikke vinne."
Det er sånn jeg håndterer det. De skal ikke vinne.
Jeg har en måte å tømme sinnet på, så det går bra.
Jeg tror at vi vil treffe noen ømme punkter
når det gjelder følelser.
Det viktigste er at alle skal være trygge.
Jeg vet at hver gang vi ringer og sier:
"Vil du være med på en pressekonferanse?" Og så videre.
Hver gang vi ringer noen, så kommer minnene tilbake.
Men om det er for vondt, så burde vi ikke gjøre det.
Sasha Sanders har vært limet
som har holdt disse mennene sammen
mens vi har gått gjennom rettsprosessen.
Jeg har vært i bakgrunnen av Rebeccas forgrunn de siste 24 årene,
og jeg tror at en av de tingene som kan hjelpe
er tanken på å reise seg for den lille gutten som ikke kunne det.
Jeg vil at dette skal være som Marvels superhelter
som tilintetgjør mørkets jævla krefter…
Som Thors hammer. Det hadde vært herlig.
ØKT, FØRSTE DAG
For vi utvikler sakte hva dette skal bli.
Det gjør meg kvalm å være der.
Virkelig. Jeg hater denne dritten.
Jeg hater det, for faen.
Vi holder kontakten.
Vi ses. Hyggelig å treffe deg.
-Vi ses. -Greit.
Takk for hjelpen.
Føles det greit for dere
å uttrykke slike ting i løpet av prosessen?
Om det ikke gir mening, så gir det ikke mening for oss begge.
Så langt. Jeg har kjent ham i to timer.
Vi har like situasjoner.
-Dere kjenner ikke hverandre, nei. -Vi møttes for første gang i dag.
Vi har Rebecca til felles.
-Og nå må du… -Vær så god.
-…kysse korset. -Nei, jeg kysser det ikke.
Det er utrolig hvor stor effekt klær kan ha på deg.
Er det noe her du kan tenke deg å spille en rolle i?
Kanskje den grønne.
Vil du velge den?
Det er et symbol. Alt der har et symbol, en betydning.
Jeg husker disse.
Røkelseskaret.
Til den dag i dag er det en av disse luktene som…
Du lukter den aldri, men når du gjør det…
Jeg vet ikke om det er andre fysiske artefakter i verden
som jeg ikke har holdt på 45 år.
Jeg ser alltid mitt 13 år gamle jeg som en gutt jeg kjente før,
som ikke er meg.
Problemet jeg har,
er at jeg ikke føler at jeg har en forbindelse til ham.
Jeg kan ikke ta vare på ham.
Når jeg går ned midtgangen med dem, så smelter jeg sammen med den gutten.
Og nå…
Det er en uvanlig tilnærming til terapi.
Jeg er enig i å prøve et nytt perspektiv,
for historien har blitt fortalt mange ganger på samme måte.
Om jeg kan hjelpe,
så er det det vi ønsker å gjøre.
Men jeg har ikke tenkt å piske meg selv foran kamera…
…for å få det resultatet.
Etter første dagen med filming
bestemte gruppen seg for å skrive individuelle scener
basert på sine erfaringer i kirken.
-Hallo? -Rick?
Jeg jobber med en dokumentar som vi filmer her i Kansas City
om ofrene som ble utsatt for seksuelt misbruk i det katolske bispedømmet.
Vi har kommet sammen
for å fortelle om våre minner og ting som hjemsøker oss aller mest.
Hvert individuelle offer skriver sitt eget…
…manuskript.
Vi har noen scener der vi trenger en kirke.
Det katolske bispedømmet er ikke til stor hjelp når det gjelder det.
-Dette er den originale kirken. -Å ja?
Vi pusset opp veggene og vinduene.
Noe av det beste med å jobbe med filmproduksjon
er å finne innspillingssteder. Jeg har gjort det i over 20 år.
Jeg leter etter steder som folk kan filme scener i,
men det er like viktig at når vi besøker de stedene,
så blir det en mulighet…
…til å ta tilbake makten som de stedene har over oss.
For vi var så unge, så små og sårbare da.
MT. ARARAT BAPTISTKIRKE
Vi leier den ut til bryllup.
Et par gode venner giftet seg her.
Hvor er strømuttakene om de trenger dem?
De er i foajeen.
De vil spørre meg om det. Kan vi plugge inn lys? Kan vi gjøre dette?
Jeg var ganske pågående og sa: "Ja! Jeg vil lage den dokumentaren",
da du ringte og pratet med meg.
Men den første pastoren jeg tok kontakt med…
Alt kommer opp til overflaten igjen.
Det er et stort håp om at dette blir den tingen som vil gi oss fred.
Dans overgriper, pater Hugh Monahan, flyktet fra Missouri
og har unngått pågripelse i mange år.
De inngraverte ordet "rettferd" i sement,
som er en jævla løgn.
De vil ha det motsatte av rettferd.
Der er det. Ser du?
KLOKSKAP RETTFERD
"Det er en enorm mangel at foreldelsesfristen
er kronjuvelen til Den katolske kirken.
Hva mener Gud om det?"
Sir, kan jeg hjelpe deg?
Nei.
Dette er privat eiendom. Du må komme deg vekk.
Ok. Jeg skal gå.
Vet du hva som gjør meg kvalm? Ordet "rettferd" inngravert i veggen.
Hvordan er foreldelsesfristen "rettferdig"?
Du er imot voldtekt av barn, ikke sant?
Ja, de som gjør det burde havne i fengsel.
Så…
Takk for at du hørte på meg. Ha det bra.
-Kan du vente litt? -Ja.
-Hva heter du? -Mike Foreman.
Mike? Ok.
Hvor var politiet da jeg var 11 år og trengte dem?
-Følger du med på college-fotball? -Ikke så mye som jeg skulle ønske.
Vi jobber rare tider på døgnet.
-Det er kamp på lørdag. LSU mot Alabama. -Ok.
Du får bare ikke lov til å komme tilbake hit.
Takk!
I dag er det seks år siden
jeg møtte kontrollkommisjonen for første gang.
Det var før jeg hadde hørt noen av løgnene deres
og det vanvittige pisspreiket,
så jeg var ikke 10 % så sint som jeg er nå.
Men selv da sa jeg til drittsekkene i kontrollkommisjonen
at jeg beiser verandaer og jobber alene dagen lang,
og jeg er alene med tankene mine.
Hver jævla dag får det blodet mitt til å koke.
Når det koker, har jeg ingen steder å putte sinnet,
så da koker det bare mer.
Jeg vil at erkebiskop Joseph Naumann skal holde en åpen pressekonferanse.
Jeg vil spørre ham hvordan han konkluderte med
at jeg ikke er troverdig.
Og det vanvittige brevet han skrev. På slutten av brevet skrev han:
"Det er min oppriktige bønn og håp
at du gjennom Guds mektige og ufeilbarlige nåde
kan oppleve helbredelse og fred i livet."
Etter at han skrev det om sin egen bønn,
så fortsatte han å lyve om min troverdighet
og brukte hundretusenvis av dollar på juridiske kostnader
for å bruke den billige foreldelsesfristen
til å frata meg min dag i retten.
Mikes rettssak ble avvist i 2015.
Hans overgriper, pater Finian Meis, er død.
Vi har holdt på med dette i 30 år.
Tretti år. 1992 var den første saken.
Vi har samlet inn materiale om Den katolske kirke siden 1992,
og det er det vi tar med tilbake til kontoret.
Hele garasjen er full.
Og så har du mer?
Ja, for dette er ikke bare esker, det er liv.
Hvor skal det?
Dette er hvert sted som Monahan var på.
Her er hvert sted O'Brien var.
Hvert sted Tierney var, hvert sted Reardon var.
St. Elizabeth-kirken var startpunktet for alle disse mennene.
Om vi lagde en tidslinje,
så skjedde de første anklagene om O'Brien i 1963.
Ble offentliggjort i 2002.
Så, 40 år etter den første anklagen.
Når jeg sier: "Det var fire der samtidig", skjønner ikke de at det er mulig.
For de overlapper i skjulingen og tildekkingen.
De spredte seg ut som kreft og forgiftet alle sammen.
-Vi har det diagrammet. -Vi trenger et større et.
Det er her overgrepene i Lake Viking begynner på alvor.
Han eide ikke eiendommen i Lake Viking før på 70-tallet.
Og når var Joe? På 70-tallet? 1977?
Joe var tidlig på 80-tallet.
Joe ble misbrukt av tre prester.
Jeg var en flink katolsk gutt,
jeg gikk på Nativity of Mary-kirke og -barneskole.
Mye av misbruket skjedde der, med monsignore O'Brien og pater Honhart.
På et tidspunkt
tok monsignore meg og et par andre menn med til hytta si,
der han introduserte oss for pater Reardon.
Jeg husker at pater Reardon sa:
"Kom igjen, la oss vise dem hvor moro dette kan være."
Og det var da han voldtok meg.
Det kom som et sjokk da minnene kom tilbake.
De kom ut som mareritt om Lake Viking.
-Hvordan har du det? -Bare bra.
Mange begynner å ha mareritt
rett før alle minnene kommer strømmende tilbake.
Faktisk så er det den vanligste måten
folk husker ting på som har vært undertrykket lenge.
-Det skjer ennå. -Ok.
Nå vet jeg at det er minner og ikke mareritt,
men bare forferdelige minner.
Det som kommer ut nå, er at jeg er den gutten.
-Det er… -Vi snakket om det.
Det er det som kommer. Det er marerittene.
Jeg har jobbet med misbrukt og forsømt ungdom hele mitt voksne liv.
Det er så mange der ute som kan kjenne seg igjen.
Jeg er urolig for om jeg blir traumatisert igjen.
I mange år kastet jeg opp hver søndag morgen,
og jeg skjønte ikke hvorfor jeg kastet opp på søndager.
Kirken ga meg så mye angst,
men jeg har mange år under beltet med å håndtere dette,
og jeg vet at det går bra nå. Jeg er trygg og tilpass med den jeg er.
-Er dette vodka? -Ja.
Perfekt.
Når det kommer til denne filmen,
vil du gjenskape marerittene?
Jeg vet ikke, men det kan være interessant.
I mine mareritt løper jeg mot huset, vekk fra trusselen.
Noen ganger var det cowboyer og indianere som skjøt på meg.
Andre ganger var det romvesener.
Jeg løper bort til huset og burde føle meg lettet,
men det er det sorteste, tykkeste, tyngste teppet av ondskap.
Nå skjønner du at du er akkurat der de ville du skulle være.
Så åpner det seg et par øyne, og de er grønne.
-O'Brien hadde grønne øyne, sant? -Ja.
Vil jeg besøke Lake Viking? Ja. Jeg vil dra til Lake Viking.
Er det noe som skjuler seg der?
Om jeg kan eliminere det, så kan det ta vekk enda mer makt
fra marerittene der jeg løper inn i huset og finner ondskap.
Da jeg gikk i fjerde klasse, flyttet familien min til Wyoming.
Pappa var borte.
Jeg hadde ingen farsfigur.
Den nye biskopen kom,
og vi visste at han kom fra Kansas City,
men det var alt vi visste.
Han var en oppsiktsvekkende person.
Det var bilder av ham med paven.
Man har den offentlige store mannen, og så har man sannheten.
En scene som hadde hjulpet meg…
Jeg tenkte på filmen Bak kulissene.
Tanken om at det er "tid for show"!
Jeg tenkte at det ville være interessant å ha hender
som salver hodet til en baby i en dåp, et nærbilde av det,
og alle disse maktposisjonene og sakramentene og innflytelsen.
Og så sidestiller man det med hendene hans
som drar ned undertøyet mitt.
Får han lov til å gjøre det mot meg? Det virker ikke riktig,
og likevel er han selve definisjonen på hva som er riktig.
Så…
Jeg har ingen jeg kan spørre.
Og å spørre Gud fungerte ikke, så…
-Går det bra? -Står til?
-Bra. -Godt å se deg.
Fint å se stedet igjen.
Han ble overført for å bli den nye biskopen, så han ble forfremmet.
"Du forgriper deg på gutter, så vi forfremmer deg."
Og flytter deg til ingenmannsland.
Med disse nærbildene og hendene…
Jeg liker det, for makt ligger i hendene.
Tror du at hendene dine kan være i messedrakten?
For å kontrollere ideen din, så synes jeg det.
-Ja. -Og selv om…
Vil du ikke? Er det for nært for deg?
-Jeg tror det. -Jeg liker det.
Greit.
Det andre jeg tenkte, er at vi kunne dratt til Wyoming.
Jeg tenkte at jeg kunne ringe biskop Biegler, nåværende biskop,
og si at vi jobber med dette prosjektet,
og spørre om det er mulig å filme i katedralen i Cheyenne.
Vi kan gå opp i kirketårnet, der de har en diger, flettet stålkabel.
Om du dro den helt ned og holdt fast,
så ble du løftet opp, som om du fløy.
Jeg vil ringe den bjellen igjen og avsløre…
En ny kunngjøring, kanskje.
Jeg sa ja til å spille i scenen til Ed
fordi Ed var så ødelagt veldig lenge.
Vi er alle ødelagt, men han var virkelig såret,
og det er som om et lite barn ber deg om hjelp.
Jeg tenker at det barnet finnes i oss alle som sier: "Hjelp meg."
Jeg hadde en skjermet barndom, og foreldrene mine var strenge katolikker.
Jeg gikk på fem forskjellige barneskoler,
og den siste jeg endte opp på var St. Elizabeth's.
Overgrepet på meg skjedde i en svømmehall
i Kansas City sentrum.
Pater Tierney sa:
"Slutt å gråte. Jeg kjører deg til foreldrene dine. Ingenting skjedde.
Det er det man gjør med gode venner og prester."
Men jeg kunne ikke slutte å gråte.
Jeg kom ut og løp inn i huset mitt,
og mamma spurte: "Hvorfor er du rød i øynene?"
Jeg sa: "Det er kloren i vannet", og løp på rommet.
Etter det tålte jeg ikke folk med rødt hår.
En viss farge.
Lukten av klor fikk meg nesten til å kaste opp.
Folk har kalt meg løgner. Jeg har blitt spyttet på.
Å bli behandlet som kirkens fiende
i stedet for å få hjelp av dem, var et totalt sjokk.
Michael har ventet i årevis på at overgriperen hans, pater Tierney,
skal bli avsatt fra stillingen sin som prest.
Svømmehallen der det skjedde har blitt revet.
For meg så er følelsen av et sted, et fysisk sted,
utrolig viktig, siden jeg er interiørdesigner.
Siden det ikke er der mer,
vil det alltid være noe som jeg ikke kan konfrontere.
Jeg håper at disse mennene kan konfrontere det og gå videre,
og jeg vil bare hjelpe dem med det.
PÅSKEHELGEN
Dette var bispeboligen,
og biskopens soverom var oppe til venstre.
Så tok han meg med tilbake til Kansas City.
"Det blir moro. Vi skal se Royals spille."
Men hadde de noen med seg?
-Gutter. -Ja, det er det jeg husker.
"Se hva jeg har med meg!"
-Fanklubb. -"Jeg har denne!"
Han viste meg frem for alle mennene som hadde sine gutter.
Jeg har ikke vært inne i denne kirken
på over 30 år, tror jeg.
Allmektige, udødelige Gud, du har gitt oss liv igjen
ved den velsignede døden og oppstandelsen til din Kristus.
Bevar oss i din nådes arbeid,
som vi ved å ta del i denne gåten
kan få et liv som er uopphørlig dedikert til deg.
Gjennom Kristus Vårherre.
Amen.
Jeg vil legge til en bønn i dag for helbredelse.
For de i samfunnet og de i kirken,
alle de som har blitt skadet av seksuelt misbruk,
at Herrens helbredelse vil flomme over dem,
og at trossamfunnet vil ledsage dem med stor kjærlighet.
Gjennom Kristus Vårherre.
Amen.
Dere kan sette dere.
Det er første gang noen har vært så snille i noen presteskap.
-Spesielt en biskop. -Ja.
-Jeg føler meg sett. -Ja.
-Hvordan går det? -Bra.
-Takk for at dere gjør dette med meg. -Selvsagt.
Så det var her alle prestene skiftet.
Og jeg hadde…
Jeg har lagd noen skisser.
Dette var før man gjorde seg klar.
Det var her de knyttet skolissene.
Jeg føler at hendene deres er det enkleste.
Du trenger ikke mange rekvisitter.
-Det er sterkt. -Ikke sant?
BISKOP
-Er det alt? -Det er alt.
Du tuller.
Dra denne helt ned.
-Har det alltid vært en kabel? -Det var alltid flettet stål.
-Hva er det? -Dra i den om du vil.
-Sånn. -Greit…
-Se på det smilet. -Jeg vet, liksom…
Herregud. Og så fortsetter du bare å dra?
Og hopper sånn. Så moro.
Det høres ut som…
Eds overgriper, biskop Joseph Hart, blir gransket
av både Cheyenne-politiet og Vatikanstaten.
Hei. Stopp litt.
Hvor lenge har du gjort det?
-Dette? -Ja.
Like etter at dritten skjedde.
Hele livet har jeg isolert meg.
På VGS var jeg i kjelleren til foreldrene mine i mange timer om dagen.
Min første terapeut sa at når jeg gjør dette,
så setter jeg meg selv i en dissosiativ tilstand.
Om jeg ikke gjør dette, så føles det ikke riktig.
Da Naumann skrev brevet,
så kalte han det "den uavhengige kontrollkommisjonen" tre ganger!
Der har vi en jævla katolsk prest.
Han er vant til at folk sluker løgnene hans rått.
Overgriperen min er død. Fy faen, jeg hater den jævelen!
Se på ham her! For et jævla rasshøl.
Grunnen til at jeg ikke kan gå videre er ikke pga. presten som misbrukte meg,
men på grunn av denne jævelen her, og Den katolske kirken!
Jeg gravde ikke frem disse minnene før 2011.
Da jeg sa det til pappa… Jeg har alltid kalt pappa ved fornavn. Han heter Doug.
Jeg sa: "Doug, har du merket
at jeg aldri har hatt et romantisk forhold i mitt liv?"
Fra det sekundet jeg sa det, angret jeg…
Det uttrykket hans. Jeg skulle ønske jeg ikke hadde sagt det.
Han gikk bort i 2017.
Han var den eneste
som hadde mental utholdenhet nok til å høre på meg.
Tom, jeg vet hva du har gått gjennom.
I dag skal vi ha idémyldring
om Mikes historie.
Jeg synes at sinne til en viss grad er beroligende.
Jeg tror at selv å gi slipp på noe sinne er skummelt.
Ditt sinne er berettiget.
Ingen kan ta det fra deg
noe mer enn de kan ta det fra meg.
Men jeg tror at Mike har gått gjennom det så ofte
at det er alt han kjenner nå, og vi må endre det…
Eller, du må endre det, for ditt eget beste.
Min bror og jeg henvendte oss til kontrollkommisjonen.
Vi dro dit, og det var et helt bord av folk
som ville at vi skulle fortelle historier vi ikke hadde fortalt hverandre.
Men moren vår ordnet det, og vi…
…ble små gutter igjen,
redde,
og prøvde å forklare for dem hva som hadde skjedd.
Og de er…
-Ta deg god tid. -Jeg husker ikke hvem…
…som var lederen ved bordet.
Vi forteller historiene våre, og så er det tid for å avslutte,
og han sier: "Si til moren deres at vi er lei for det."
Det var hans svar til meg. Jeg mistet fatningen og sa:
"Du sier det til moren min fordi hun fortsatt tror på deg."
Jeg kjenner det sinnet.
Jeg har ikke vært den samme siden det møtet.
Det var da alt begynte å komme ut igjen. Det var da alt begynte å falle i grus.
Du nevnte broren din?
Ja, storebroren min, Tim,
var også et av Monahans ofre.
Jeg vet ikke hva jeg vil med broren min,
om det er en forbindelse, eller lettelse, eller…
Avslutning? Jeg vet ikke.
Men jeg vil at noe skal skje,
at noe skal komme til overflaten. Jeg vil prate med ham.
Jeg synes vi skal gjenfortelle møtet med kommisjonen,
så folk vet at det var en katolsk prest der.
-Så de skjønner at det var feil? -Absolutt.
Det var i et rom på størrelse med dette, og det var bare et bord.
Fikk du muligheten til å være i samme rom med de fire igjen?
Nei. Nei.
-Vil du det? -Jeg vil gjerne snakke med dem nå.
Men jeg vil finne bildet av Lake Viking.
Jeg ser etter det.
Jeg har et bilde her, men hver gang jeg klikker på det,
står det at det er ødelagt og at det ikke kan åpnes.
Jeg prøver et annet format.
Der er det.
Vi har skjøtene
og all informasjonen som viser
at O'Brien eide det.
-Dro Monahan også til den sjøen? -Nei.
Han dro til en annen sjø.
-Vet du noe om sjøen hans? -Det er den samme historien.
Det er som da jeg dro til sjøen.
-Dro du til en sjø? -Ja, både broren min og jeg.
Du burde gi ham en klem.
Jeg er her. Vi er på samme reise.
Ikke bli skuffet om du ikke får gå på eiendommen.
Lake Viking er en privat sjø.
Vi har aldri klart å komme inn på eiendommen
for å se hvor huset til O'Brien var.
PRIVAT EIENDOM FARTSGRENSE 50 KM/T
Vi skal undersøke Lake Viking for Joe.
Han vet ikke om han vil filme marerittscenene der ennå.
Jeg lurer på noe. Det båthuset har to åpninger.
Var det det han mente med to kaier?
Murpeis, murvegger.
Målet er å finne det huset og introdusere det litt etter litt.
Vise det til ham og se reaksjonen hans, og så kan han bearbeide
om han vil komme ut og besøke det og filme der eller ikke.
Jeg trodde at jeg ville kollapse om det var mitt sted,
men fordi det er Joe,
er jeg mer opptatt av å gjøre dette enn jeg hadde vært.
Jeg gjør det bare for Joe.
Jeg tror det er poenget.
Folk gjør ting for andre som de ikke gjør for seg selv.
Hallo?
Ja, kjære. "Ikke dra fra sjøen." Hva mener du?
Bare ikke dra ennå.
Jeg vet om ofre som faktisk ble misbrukt der.
-Noen husker husnummeret… -Hei, hva skjer?
Jeg ringer fra en brygge i Viking Lake.
-Er det sant? -Ja.
Vi tok bilder fra sjøen. Nå skal vi ta bilder nærmere stedet du beskrev.
-Jeg kan sende deg noen bilder. -348. Takk, Sasha.
Ok.
Gårdsnummer 348, de fant det.
Med det lyset fikk jeg tatt et bra bilde av gangen og stua der inne.
Jeg sender det til Joe.
"Det siste bildet er ikke som i minnet mitt,
men det fikk hjertet til å banke og ga meg angst."
Det.
Han heter Augustus Maximus. Han er 14 år.
Jeg måtte vente i flere år,
for oppdrettere gir deg ikke en hund om du har barn under fem år,
for beina deres er så skjøre at de bare knekker dem.
De bare knekker.
De sier at hunder og visse eiere ser like ut.
Jeg vil se ut som den hunden, så det er helt greit for meg.
Ok, bu-bu.
Hunden elsker mamma.
Trenger litt mer balsamico.
Jeg skal finne den frem.
Finn et par boller jeg kan legge kjøttboller i.
Vi skal begynne å filme scener til prosjektet,
og mine scener er først.
Jeg vil ikke at denne filmen skal være noe negativt,
for da hadde foreldrene mine fått dårlig samvittighet,
og det var ikke deres feil.
Jeg vil ikke at de skal miste troen sin.
Jeg vil bare uttrykke det enkelt, men tydelig at fra du blir døpt,
så begynner den makten.
Foreldrene har barnet, og så hilser Tom på dem…
Det er utrolig opprørende at de bruker disse ritualene og symbolene
som skal være til hjelp og bringe deg nærmere Gud,
bare for å såre deg.
Du visste at du ikke kunne si noe tilbake.
Foreldre sa at du måtte adlyde dem, men det var mer.
Jeg vil gjerne dytte dem ned en trapp på slutten,
men har du flere ideer?
-Bruker vi de samme skuespillerne? -Jeg vet ikke…
Kommer poenget frem om at det alltid er utviklingen,
men at det alltid er de samme folka?
De bruker den samme metoden.
Det hadde vært fint å ha
den ene gutten, for vi var alle den ene gutten.
Tilgi meg, Far, for jeg har mislyktes i å gjøre rett og lyktes i å gjøre galt.
Det er min replikk fra da jeg var barn.
Det tok meg lang tid å komme på denne replikken,
å ta våpenet fra ham, å ta makten fra ham.
Jeg kan gå inn, si det til ham,
og da kjemper jeg tilbake.
"Jeg gir deg ikke en eneste ting.
Du får ikke bruke noe imot meg."
Tilgi meg, Far, for jeg har mislyktes i å gjøre rett og lyktes i å gjøre galt.
Jeg identifiserer meg med han siste, for han er så tøff.
-Ja. -Han er trassig.
På tirsdag skal vi finne innspillingssted til en scene i kirken.
Jeg kan ikke tro at vi får komme inn i kirkene. Det er stort.
Det var en vekker at noen faktisk brydde seg nok til å hjelpe.
Ja, de har pusset opp.
De skriftestolene er de samme.
Jeg elsker søylene.
Jeg hadde ikke gjort det, men de er vakre.
-Ja. -Det er et lys der.
Ja, men blir det slått på?
Jeg kan ikke noe for det.
Ikke gjør det, Dan!
Det er nesten som en skrekkfilm.
Jeg vil at presten skal ha de grønne øynene som
Joe var redd for.
Det skremmer ham,
så kanskje han prøver å flykte opp dit og se ned.
En, to, tre.
De snur seg og ser dit, og han skjelver,
men så ser han ned på demonen.
Noe sånt.
Så de har blitt en del av det.
Tilretteleggerne.
Hva tror du?
Dette ligner mer på kirkene jeg husker fra da jeg var barn.
Holy Rosary var lik, men ikke…
-Se på vinduene. -Nydelig.
Du tror aldri at noe ille kan skje her inne.
Det er det rareste.
Visuelt ser det flott ut med Tom i bakgrunnen.
Ja. Går det bra å være her?
Ja. Det er…
På et vis så hjelper det med denne iscenesettelsen.
Det endret alt for meg. Jeg stivnet utenfor.
Det hjelper å se den tilintetgjorde byen
og alle Avengers som samler seg her.
De sier: "Kom igjen, folkens!"
Ja.
Og så skal vi komme med…
Vi skal komme med poenget vårt.
Løp forbi alle, for kameraet vil gå så fort.
Hvor er kisten?
I midten.
Og så…
Så hoster han.
Det går bra.
Nesten. Han hoster.
Så… Og så ler du som om du vet noe.
Så stivner du til…
Du vet at noe er galt.
Du vet ikke helt ennå, men du er livredd. Du tenker: "Hva?"
Du vet at det er feil. Hva enn som skjer, er det feil.
-Går alt dette her bra for deg? -Ja da.
-Kan jeg dele? -Ja.
Da vi leste manuskriptet,
så var det første vi sa:
"Vi skal ikke fortelle Terrick om dette", fordi det var tungt for oss som foreldre.
Så snakket vi mer og sov på det,
og så snakket vi med Terrick.
"Agenten din sendte dette, se på det."
Han leste det. Han så likegyldig på oss.
Det var vi som var så oppskaket.
Han sa: "Ok. Jeg vil gjøre det. Skjedde dette på ordentlig?"
Jeg sa: "Det skjedde."
Han sa: "Men det er ikke min virkelighet. Jeg bare spiller."
Jeg tror det er best om alle antar at det blir ting
som de må riste av seg, på den måten som fungerer for dere personlig.
Målet er å fortelle vår hjerne og kropp så mye som mulig
at vi er ferdige med det som skjedde i dag.
Selv om det blir integrert i livet vårt, så er vi ikke i den rollen nå.
"ENDREDE GUTTER" SCENE AV MICHAEL SANDRIDGE
Jeg døper deg i Faderens, Sønnens og Den hellige ånds navn.
-Amen. -Amen.
Måtte Gud, giveren av alt liv, menneskelig og guddommelig,
velsigne foreldrene til dette barnet.
De takker for dette nye livet.
Kristi legeme.
-Kristi legeme. -Amen.
-Kristi blod. -Amen.
-Kristi legeme. -Amen.
Jeg er glad den lange messen er over.
Kom her, unge mann. Vil du ta noe å drikke med meg?
-Skål. -Skål.
Det er din tur til å kle av deg.
Noe med deg, Ed? Og avtalen din?
Ikke ennå. Søsteren min møtte biskop Biegler i ettermiddag.
-Hun ringer i kveld. -Jeg så overskriften i dag.
Elleve personer er nok til å reise tiltale.
Du vet at det er stort, så…
Kanskje en eller to, men elleve anklager, pluss flere.
Det holder. Du trenger ikke…
Andre kan komme senere.
-Du tenker vel på det hele tiden. -Ja.
Jeg tror delvis at Cheyenne-politiet er livredde for
den internasjonale mediestormen som vil treffe dem
så fort de arresterer den jævelen.
Det burde være bra.
De håper vel at han bare dør, og så går det hele vekk.
Du store.
Jeg har ikke kunnet fortelle historien min fordi min fortsatt holder på.
Det er før rettssaken, så jeg kan ikke ta min.
Men jeg kan spille for de andre.
Jeg føler meg beæret og privilegert som får gjøre dette.
Det har ikke vært lett å ta på dette antrekket
og sitte i et rom som dette.
Men det er sånn jeg kan bidra.
Dette var pater Monahans drakt
som min bror fikk av ham som halloween-kostyme.
Jeg spiller en prest som kommer inn,
anerkjenner det som skjer, men går uten å gjøre noe.
Michael skrev dette fordi han hørte meg prate om
at jeg ble vist frem for andre prester.
Det er sånn han kom på denne scenen.
Selv om de ikke deltok, så visste de at det skjedde.
Det er like ille.
-Har det. -Vi har det.
Perfekt.
Joe dissosierer raskt.
Du ser at ansiktet endrer seg. Om du ser sånne ting…
Og Joe er i stand til å si:
"Jeg dissosierer. Det føles som en drøm. Jeg flytter på meg."
Det er beskrivende ord for ham.
-Hjelper det? Ok. -Ja.
-Om dere trenger meg, så ring. -Ok.
-Glad i deg. -Glad i deg også.
Dette blir katarsisk for deg.
Det tror jeg virkelig.
Dette har vi ventet i mange år på.
Ja.
-Går det bra? -Ja.
-Er du her? -Ja.
-Vil du gjøre dette? -Ja.
Greit.
-Du klarer det. -Ok.
Sikkert.
-Ja. -Ok.
Fint.
For hver gutt som ble tatt med hit.
Her er veggen din.
Dette klarer du.
Pust dypt.
Ok. Ja.
Jeg bare går. Det er bare en dør.
Det er vel ingen hjemme.
Der er veggen.
For han gikk inn på kjøkkenet,
og det kan ikke være det samme bordet, men det er et bord av tre.
Ser ut som et fint hjem.
-Et lykkelig hjem. -Sant?
Jeg står på verandaen til mine mareritt.
Akkurat nå.
-På verandaen til dine mareritt nå? -Jeg er ved døren.
For mange år siden, under søksmålet og granskningen,
så beskrev jeg huset og ble fortalt at jeg tok feil.
Du vet… Alt er riktig. Jeg hadde rett.
Noen gutter klarte seg ikke.
Noen gutter kunne ikke leve med det, og det vet vi.
Vi er heldige som er her.
Takk.
For alle de guttene skal vi seire over dette stedet.
Vi har seiret over det.
Ta det tilbake.
Vi gir det tid til å lande, og så kan vi diskutere scenen.
Vil du prøve å filme her? Vil du snakke med disse menneskene?
Si ifra om du mener det er nødvendig.
Jeg vil gjerne…
Jeg tenker bare høyt.
Å ja?
Jeg vil at dette skal være et lykkelig sted.
Du er på en berg-og-dal-bane, min venn.
Jeg gleder meg til å klemme deg.
Føles det ikke bra at det huset har blitt mindre?
Jo.
Det har vært en debatt om
hvorvidt vi skal filme "marerittet" der.
Jeg heller mot nei.
Huseieren må informeres og alt,
men om vi kan beskytte dem for å starte forfra…
Jeg liker svaret "nei".
Du burde ikke filme "marerittet" der
fordi dette gir deg en overgang vekk fra det marerittet.
Var det katarsisk for dere to?
Det var bare…
Å se at prosessen faktisk virker…
Og å hjelpe ham å komme dit.
Bortsett fra at det er givende, så…
…har det vist meg prosessen jeg håper å nå selv.
Inntil den dagen
hadde jeg mareritt to eller tre ganger i uken over mange år,
og jeg har ikke hatt et eneste et siden jeg så huset,
siden jeg så bildene, siden dere dro dit og gjorde det.
-Det er fantastisk! -Det har vært helt utrolig. Jeg…
Etter så mange år, så vil man bare ikke sove.
Jeg lider av søvnløshet, men jeg har ikke hatt mareritt. Så takk.
Du tar tilbake makten og slutter å være et offer.
Du forblir ikke et offer, du går over til overlevelse.
Jeg tror det skjer. Jeg føler det.
Ja.
OUR LADY OF PEACE KATOLSK KIRKE
Joe?
Vi slår på det røde prestelyset.
Da vet du at presten sitter i skriftestolen, ikke sant?
Hans røde lys. Lyset av betyr at han venter på noen.
Jeg har sett det. Alt her omkring er i stykker.
Ser du den låsen? Hvorfor trenger de en lås her?
Godt spørsmål.
Det er en ting som er ekkel her.
De har en jævla lås.
Hvorfor trenger du en lås?
Hva gjorde du? Si det igjen.
Slo…
-Vi kan gi oss for kvelden? -Nei.
Nei, jeg vil gjøre det nå.
Jeg vil gjøre det nå.
Jeg var bare ikke klar for det.
Jeg må overvinne disse fryktene.
Kom igjen.
La oss få inn denne greia.
Var dette konkret fra Dan?
-Rull lyd! -Ja.
-Markør. -Ok.
"SKRIFTESTOLEN" SCENE AV JOE ELDRED & MICHAEL SANDRIDGE
Tilgi meg, Far, for jeg har mislyktes i å gjøre rett og lyktes i å gjøre galt.
Hva mer har du å si?
Har du fortalt noen andre om vårt spesielle forhold?
Nei.
Hva har du gjort galt?
Jeg snakket stygt til moren min.
-Ok. -Jeg slo til broren min.
Jeg ble misbrukt i skriftestolen.
Ok.
Hvor lenge siden er det siden sist du skriftet?
Det er en måned siden sist jeg skriftet.
-Dette er uventet. -Jeg vet det. Vil du bli her?
Er du sikker?
Joe, si hva du føler.
-Hvordan går det, Tom? -Bare bra, takk.
Monsignore O'Brien var ond.
Alt han sa var gjennomsyret med det.
Jeg vet ikke om det er det du vil uttrykke i den scenen.
-Det er din visjon, Joe. Ta den. -Bli sint, Tom.
Klarer du det?
Bli sint for hva da?
Den låsen.
Det klarer jeg.
Bruk sinnet du føler mot låsen,
og så bruk det som makt og kontroll over Terrick.
Unge mann, jeg tror det er ting du ikke sier til meg som du burde si nå.
Terrick, du er forvirret.
Du presser ham, du blir sintere.
"Har du fortalt noen om vårt spesielle forhold?"
Har du fortalt noen om vårt spesielle forhold?
Kan vi true Terrick?
Ja, Terrick stotrer.
Og så kan Tom si:
"Du vet at du ikke kan lyve for meg. Du kan ikke lyve for Gud."
Den slags onde ting de sier til deg.
Kan jeg gi deg replikken?
-Du kan ikke lyve for meg. -Jeg skriver den ned.
Det han sa…
Vil du si noe?
Skal jeg si hva han skal si? Eller skal du?
Jeg kan ikke. Ikke nå.
Tom, han vil at du skal si:
"Om du forteller om oss, vil foreldrene dine fornekte deg.
Dere blir kastet ut av kirken, og dere vil alle havne i helvete."
Vær så god, Tom.
Om du forteller det til noen…
Om du forteller det til noen, så blir foreldrene dine fornektet…
Du blir kastet ut av kirken
og havner rett i helvete.
-Går det bra, Joe? -Det er bare Tom.
Ja, det vil gå bra.
Jeg støtter deg, bror.
Få ham ut derfra.
Jeg vet det.
Jeg vet det er vanskelig.
Ok, det går bra.
-Bra. Godt. -Ok.
Og det var det for i dag!
-Terrick, går det bra? -Ja!
Kom her, unge mann.
Din bror spiller sport, han kommer til Super Bowl,
han kommer til World Series,
men du kan si: "Jeg har lagd film med Tom Viviano."
-Går det bra? Fint. -Ja!
Det er verdt det.
Å vite at dette kan hjelpe andre menn,
de andre guttene,
for du vet ikke hvor mange andre som har sittet i skriftestolen selv.
Hva hadde du sagt til gutten?
Jeg kan ikke si det.
Jeg har prøvd å skrive et brev til meg som 10 år gammel gutt.
Etterforsker Venegas, dette er Ed Gavagan. Jeg prøver å nå deg.
Uansett hvordan du prøver å nå Cheyenne, så…
Det bare…
Hallo, Ed.
Hei, biskop Stephen. Hvordan går det?
Han hadde vært den amerikanske presten med høyest rang tiltalt for en forbrytelse
som ikke ble frikjent
basert på foreldelsesfristen.
Hvordan i helvete er han fortsatt ikke arrestert?
Jeg håper bare at biskop Biegler klarer å få Vatikanstaten
til å få ham avsatt fra stillingen som prest,
noe som vil fornedre ham, ikke sant?
Og gi ham en grunn til å skamme seg.
Var det en veranda eller trapp?
Det var en veranda.
Jeg tror at jeg fortsatt godt vet
hvor omtrent dette huset er.
Det var for 47 år siden.
Etter overgrepet tok mamma meg tilbake når hun visste hva som hadde skjedd.
Mamma bakte en kake til denne jævla drittsekken,
tok meg tilbake og leverte meg og kaken hjemme hos ham.
Mye av det vi har diskutert, er kontrollkommisjonen.
Men dette er sterke greier.
Moren med kaken, deg på verandaen, hun som kjører sin vei.
Det er sterkt.
-Hei! -Hvordan går det?
-Bra, og med deg? -Bra!
Jeg leter etter innspillingssteder til reklamer og spillefilmer,
og vi prøver å finne…
-Vi filmer en dokumentar. -Ja.
Den handler om noen gutter sent på 80-tallet.
Men det var to prester som hadde et hus her i gaten?
-Niks, Valentine Road. -Valentine?
-De var prester i Good Shepherd-kirken. -Var de? Vet du hvilket hus det var?
Hvilket hus bodde de i?
Jeg vet hvor, jeg kan bare ikke adressen. Det er en ranch med en enkelt garasje.
-Takk. -Tusen takk!
Herregud, så flaks! Fy flate.
Jeg kan ikke tro at de sa det.
Det er vel bevis, det?
Jeg skal spille det om og om igjen i hodet mitt.
Bare den følelsen. Den traff midt i blinken.
Jeg sto på den verandaen med en kake,
med en prest som allerede hadde misbrukt meg én gang.
Vi så mamma kjøre nedover den gaten.
Fy faen.
-Jeg sviktet ungene mine. -Du gjorde ikke det.
Lenge så tenkte jeg: "Hvordan kunne jeg være så blind?"
Dere var prima mål. Dere gjorde ingenting galt.
Dere levde bare livet, slik dere skulle, og han utnyttet det.
Ja, som Tim sa, så følte han lenge at han fortjente alt som skjedde.
At han var delaktig, på et vis.
Ozarksjøen er ikke der alt skjedde.
Det er der jeg vil si at de viktigste tingene skjedde.
Da jeg sa til ham: "Jeg ødela denne fiskestangen."
Han sa at fiskestangen tilhørte en viktig mann som skulle komme.
Det var ikke bare jeg. Monahan sleit også fordi han lot meg bruke stangen.
Nå skyldte jeg ham.
Manipulasjon.
Da måtte jeg ligge med den fyren den kvelden for fiskestangen.
Hvor gammel var du?
Femte klasse.
-Ti år? -Ti, ja.
Jeg spurte henne i går om hun husket
første gang jeg nevnte misbruket til henne,
og hun har stengt det ute.
Har du stengt det ute?
Jeg skulle ta livet mitt.
Men jeg kom over det, for han vinner ikke.
Han vinner ikke.
Alt jeg må fokusere på nå, er frykten for det jeg skal gjøre i morgen.
Broren min og jeg skal tilbake til sjøen som Monahan pleide å ta oss med til.
Så det skal bli…
Trykkpunktet mitt, det blir…
Jeg aner ikke hva som vil skje, og det skremmer vannet av meg.
Starter reiseruten til Swiss Village Road 1432.
Når fant du ut at han forgrep seg på dere begge?
Hadde dere snakket om det?
Nei, vi snakket ikke om det
før mamma meldte oss inn i SNAP-gruppen.
Vi diskuterte det aldri. Vi visste bare at det skjedde.
Det har vært min største frykt
at du følte at du hadde ansvar for det som skjedde med meg.
Jeg følte det lenge.
Lenge!
Om du fortsatt er på kanten, om du ikke er på flat bakke,
så er det noe som må tas hånd om.
Jeg er enig.
Jeg har sett det funke for de andre.
Reisemålet er på høyre side. Swiss Village Road 1432.
Det er ikke her, vel?
Nei.
Jeg aner ikke.
Restauranten hadde stått her.
Bassenget hadde vært i en annen retning.
Det er en annen Swiss Village som vi prøver å finne.
Jeg visste ikke at det fantes en annen.
Jeg husker at vi så lysene i Tan-Tar-A om kvelden.
Om vi finner Tan-Tar-A og finner så en måte…
-Det hadde sånne utsmykkede kanter. -Ja.
Har du hørt om en Swiss Village eller noe sånt?
Jeg vet hvor Swiss Village er.
Han kjenner den igjen.
Bartenderen sier at han vet hva vi prater om.
Jeg pratet med to sheriffer der.
De spurte på radioen og ringte noen folk, men de kommer bare på "Susan Road".
Det er 48 km, motorvei 65…
Så vi skal ikke se etter den mer?
Det blir mørkt snart.
Jeg trodde Tim skulle få sin Lake Viking-sjanse.
Jeg også, men det var enda viktigere at Tim skulle få den.
Det hadde hjulpet ham.
Da vi ikke gjorde det,
ble jeg redd for hvordan det ville påvirke ham.
-Hvordan? -Jeg har ikke kunnet prate med ham.
Har ikke hørt fra ham siden vi gjorde det.
Jeg hater å føle at vi forårsaket noe sånt.
Vil du dra tilbake?
Jeg vil ikke dra noe sted uten at jeg vet at resultatet blir godt.
Det var skummelt. Jeg trodde det var i boks, men vi kjørte bare rundt.
Jeg er redd. Hva om vi ikke finner noe?
Tim sa at han visste hvor det var, så vi stolte på ham.
Vi skjønte at vi gjorde en feil, og at vi burde ha…
Man må jo bekrefte.
Det var meg.
Det var min feil. Tim var så sikker.
Spiller ingen rolle. Vi er alle ødelagte.
Skal du tro på en galning? Nei. Du finner det ut og tar det derfra.
Det er ingen… Ja.
Det var ikke mulig å bekrefte.
Han sier at vi må være forsiktige fremover.
DET KATOLSKE SENTERET MDCCCLXXXVIII
Av en eller annen grunn tror jeg at vi møttes av en grunn.
Var det for dette? Kanskje.
For å hjelpe.
Jeg forstår hvorfor jeg er her nå med alle sammen.
Og, Kathleen, som du vet så gikk jeg på St. Elizabeth's,
så det er viktig for meg å dra tilbake dit.
Det vil hjelpe meg å få satt ting i perspektiv,
for alle har så langt gått i møte med ting, noe fysisk.
Det er mitt fysiske, og jeg vil ikke gå inn der alene.
Det er synd på deg, for det er ingen slutt for deg ennå.
Din erfaring går igjen i hodet ditt.
Jeg tror Joe får en avslutning. Kanskje Ed også.
Det er det triste. Jeg vil at du skal få en avslutning.
Jeg var veldig bekymret sist gang.
Jeg trodde jeg fikk deg til å synke i en spiral.
Det beklager jeg.
Jeg prøver å bearbeide
hvordan vi kan se lysene og hvor vi var.
Se på det!
Jeg ser på det!
De har den kledningen utenpå.
Wow.
Men se så bratt den trappa er!
Nå husket jeg plutselig så mye.
Så du det skiltet?
Det kan være det samme stedet som sist.
De ser så like ut.
Dan…
Si meg…
Vi har vel ikke vært her?
Nei.
Vi kom inn der, men husk at dette er langt unna…
-Er dette samme sted? -Det er det første stedet.
Det samme stedet vi var sist.
Dan, får jeg spørre deg om noe?
Ja, vær så god.
-Du fikk en fysisk reaksjon. -Jeg vet det.
Men er du redd for at det er her?
Du avviser det fordi du ikke vil finne det?
Det er et psykisk fenomen.
Når alt begynner å henge på greip og broren din støtter deg,
er du så redd for å finne det at du bare ikke vil?
Bare tenk over det.
Han som eier det sa at frem til for to år siden, så var dette gress,
og det var en innkjørsel der.
Si det høyt, Doug.
Herren som eier stedet nå sa at for inntil to år siden,
så var dette gress, og dette var en innkjørsel som gikk sånn.
Inntil for to år siden.
Det er denne jævla stien!
Der er den.
Hva er denne stien, Dan?
Stien der jeg ødela fiskestangen.
Som jeg måtte betale for.
Å, fy faen.
Jeg vil være en fallskjermsoldat
Jeg vil leve et farlig liv
Dette er mitt liv.
Jeg har blitt presset til randen!
-Det var det vi overlevde. -Elsker broren min.
Det er her.
Jeg vet at det er her.
Jeg også.
Du må forstå at…
Jeg prøvde å beskytte deg hele livet.
Det gjør jeg, for faen!
Du var kjempeflink.
Du hadde ingenting med dette å gjøre.
Det var ikke din feil.
Det ødela meg helt.
Du fikk meg hit. Jeg måtte bruke deg for å komme hit.
Jeg sa til alle at jeg gjorde dette for din skyld.
Greit.
Ja, det gjorde jeg!
Jeg løy for meg selv for å få dette til å skje.
LAGKAKE
HVIT SJOKOLADE PYNTET
Hva slags kake vil du ha?
Jeg trenger en tradisjonell kake med to lag, med sjokoladeglasur.
Vi har en haug med ideer. Skal vi gå gjennom dem?
-Ta det fra begynnelsen? -Ja.
Jeg vil også skyte inn
og snakke om hva som kan være mest terapeutisk
om visse valg, og…
Det viktigste er å få ting ut og prøve dem på en ny måte.
Det er det dramaterapi er, og i dette tilfellet kan det være sånn.
For filmens skyld, så vil vi at dere skal prøve forskjellige ideer,
og at det skal føles bra.
Terricks mor skal spille min mor, og Terricks far skal spille presten?
Det blir kult.
Det begynner å bli bra!
"BLANKE LØGNER I HERRENS NAVN"
Mamma, jeg vil ikke tilbake til det huset med den mannen igjen.
Mike, pater Finian er en Guds mann.
Han prøver å hjelpe deg.
Hei, Mike. Ikke tenk på det.
Du er ikke 11 år gammel lenger.
Dette fikser jeg.
Og ikke klandre mamma.
Selv om det hun gjorde var tåpelig,
så var hun hjernevasket og trodde at presten var Gud.
Da jeg gikk i sjette klasse, så var alt så bra i livet mitt,
og så kjørte moren min meg til et hus for å få terapi.
Det første presten sa jeg skulle gjøre,
var å legge meg på gulvet.
Før jeg kunne si et ord, så lå denne voksne mannen oppå meg.
Men du hadde oppført deg dårlig før du møtte pater Meis.
Det er veldig vesentlig.
Sier du det?
Vil du vite hva jeg mener er veldig vesentlig?
Det at jeg ble seksuelt misbrukt to ganger av en voksen mann
da jeg var 11 år!
Er ikke det vesentlig?
Jo.
-Nei, du bare… Hør her… -Jeg trodde at jeg sa ja.
Ja, men du snur deg mot meg,
men ser ikke på meg, og så sier du "ja" veldig lavt.
-Sånn. -Ok.
Jeg stilte deg et spørsmål!
Er det vesentlig?
Jo.
For faen, da? Helvete!
Ville du likt å fortelle dem hvordan du faktisk avsluttet det møtet?
Og så si hvordan du ønsket å avslutte det?
Ja.
Beklager at jeg ble så sint.
-Nei, det går bra. -Ta det med ro.
Og når jeg går,
er det ingen tvil om at de vet at jeg sier sannheten.
Dette burde jeg ha sagt.
Jeg fikk et brev av erkebiskop Naumann,
og i dette jævla brevet skrev han at dere jævler sa
at dere ikke mente at jeg var troverdig.
Hva faen?
Hvordan i helvete skal jeg vite hvor leieboligen var i 1972
om jeg ikke var der?
Det putter meg i huset med denne kjente barnevoldtektsmannen.
Herr prest, hvordan i helvete lever du med deg selv?
Ikke ta det for seriøst.
Hvordan i helvete lever du med deg selv?
Du deler ut åndelig visdom og veiledning i flere tiår i Herrens navn
mens du dekker til voldtekten av små barn?
Hva hadde du sagt til Jesus om han var her nå?
Jeg vil vite det! Hva faen hadde du sagt til ham?
Ja, det var det jeg trodde.
Hva kunne du si til ham, sant?
Du sier til meg at jeg ikke er troverdig,
og så sitter du i en skriftestol
og får katolikker til å skrifte sine synder til deg, onde jævel?
Jeg fikk aldri gleden av å ha barn.
Jeg vil heller la en narkishore sitte barnevakt for barnet mitt
enn noen jævla katolske prester i verden!
For jeg kjenner dere rasshøl.
Og det er ikke bare én eller to av dere, det er titusenvis av dere, er det ikke?
Faen.
Det gjør meg kvalm å være her.
La meg si dere noe, jævler.
Vår mor bakte denne kaken,
men ikke faen om dere jævler skal få spise den, møkkafolk.
Faen.
Jeg blir faen meg kvalm av dere.
Fint. Kom ut av det. Hvordan føler du deg?
Bra.
Si til Mike hva du føler.
Det føltes godt å få det ut.
Jeg følte at jeg hadde en elefant på brystet.
Jeg synes det var fantastisk.
Du gjorde noe som jeg synes er vanskelig,
som var å prate med unge Mike.
Det er det største fjellet som jeg prøver å bestige.
Jeg var i rollen der. Jeg var ham! Jeg var urolig for ham.
-Alt kommer til å ordne seg. -Ja, si det.
Jeg bøyer meg i støvet, Terrick.
Dette er et fryktelig tema,
og jeg er sikker på at foreldrene dine hjalp deg,
så du klarer deg fint, sant?
-Ja. -Kjempefint.
Jeg synes at Mike er veldig sterk.
Det han gjorde var kjempebra,
og jeg tror på ham hundre prosent.
Takk. Det betyr veldig mye.
La oss komme oss ut herfra.
Vi burde komme oss ut av dette området generelt.
Gå rundt bygget et par ganger, og så finner jeg dere.
Alt dette her, Dan?
-Ja, ta disse. -Vil du ha den på to fot eller fire?
Den på to fot er bra.
-Vi kan rive en av disse. -Ok.
Jeg har enda en plate der.
Er det en ren plate?
-Ja, den kan være ren. -Ja.
Jeg tror det burde se ut som
et drømmeaktig dukkesett.
-Den andre siden her. Mot den. -Har du beiset tre noen gang?
-Seriøst, din luring? -Nei, har du?
Ja. Jeg har gjort alt mulig.
-Er det sant? -Ikke godt, men.
Jeg så det skrevet på en toalettvegg.
Skrev du det?
Dytt med foten, den planken under.
Vent litt. Vi må gjøre plass til døren.
Her, Ed.
Wow! Den fargen ble perfekt.
Det er flott.
Bra jobba.
Det er ment slik. Vi får det til å skje.
Skal dere filme noe i dag?
Når jeg tar klær ut av skapet og legger dem i kofferten…
Jeg bare gjør det, men når han står ved meg,
så vil du at jeg skal oppføre meg rart?
Når du har…
-Det er da det kan begynne å bli pinlig. -Ok.
Interessant at denne gutten skal skifte
så han kan spille en av de verste dagene i mitt liv.
Hvor høyt oppe vil du ha sokkene?
-Helt opp. -Helt opp?
-Jepp. -Ok.
Utmerket.
SORT SKJORTE - GRE HÅR
Tid for show, folkens!
KORS OVER MENIGHETEN
Tid for show!
JUSTER KRUSIFIKS HENDER OVER BRYSTET
Bare tenk: "Jeg skal faen meg lyve for disse folka."
Det er en følelse av skam, men også arroganse.
"Jeg skal lure dem alle."
Som en svindler.
Svindler, ja.
Er ikke han skremmende lik en prest?
Dette er voldsomt for Michael.
Det er voldsomt for ham, han er så flink.
"GUD BYTTER SIDE" SCENE AV ED GAVAGAN
BISKOP
"Tid for show, folkens."
DET ROMERSKE MISSALE
Min intensjon er å fange det øyeblikket
når gutten er på et rom med en autoritetsfigur.
Dette er et balansepunkt for barndommen hans, her og nå.
Det er en endring av hvordan han ser på religion og beskyttelsesfigurer.
Det kan tukle med kartet til virkelighetsoppfatningen din.
Og når det kartet er feil,
så er det vanskelig å innse hvor langt unna du kommer
når kartet er så forvrengt som det.
Jeg husker ikke at jeg ble voldtatt, at jeg så penisen hans.
Ikke noe av det skjedde.
Men det var dagen han visste at jeg aldri ville si det videre,
og at han kunne gå enda lenger derfra.
Er vi klare?
Nå føler jeg meg mer som en beskytter.
Kom her, Eddie.
-Jeg satte bort gressklipperen. -Det er bra.
Kan du hjelpe meg å pakke?
-Hvor lenge blir du borte? -Et par dager.
Der er kofferten, som du ser.
-Hva skal jeg begynne med? -Begynn med den skuffen.
-Ok. -Hvor mange?
Jepp, perfekt.
Og nå, undertøyet mitt.
Tre par også.
-Hvordan går det på skolen? -Bra.
-Hvordan går det med moren din? -Bra.
-Lukk den og lås den. -Beklager.
Ja, begge sider. Perfekt.
Og nå, beltet.
Vi tar noen bukser. Jeg trenger to par.
Her, legg det oppi.
Buksene.
Kom her.
Du må skrifte før jeg drar til Casper.
Jeg skriftet sist måned, i kirken.
Det var sist måned.
Dette er perfekt.
Og så sier Michael…
"Hvilke synder bekjenner du?"
Hvilke synder bekjente du sist?
Og nå, Terrick,
kan du si de syndene du synes at du burde si.
Jeg jukset på en prøve, og jeg kranglet med broren min.
Er det alt?
Du må bekjenne alt.
Og nå skal Michael si:
"Kirken har vært snill mot familien din."
Se på meg. Den katolske kirken har vært snill mot deg,
mot moren din, broren din, søsteren din.
Du vil vel ikke at det skal bli borte?
"Hva mer har du gjort galt?"
Si meg, hva mer har du gjort galt?
Og ikke lyv for meg.
Jeg vet ikke hva du snakker om.
"Hva med når du tenker på jenter?"
Hva med når du tenker på jenter?
-Jeg gjør ikke det. -Hva gjør du da?
Hva snakker du om?
Om du ikke kan si det, så vis meg hva du gjør når du har urene tanker.
Kutt!
Fint. Det var veldig bra, Terrick.
-La oss spise lunsj. -Det forventet jeg ikke.
Vi har det. Det var det.
Du er flink.
Takk. Bra jobba.
-Å, baby. -Jeg vet det.
-Jeg setter pris på deg. -Det er så skremmende lett å manipulere.
Nifst.
Takk.
Du var så flink.
Terrick…
Det er det jeg kan gjøre lovlig.
Ed.
-Kompis, se her. -Hei, kompis.
Jeg gjorde det jeg kunne for å fortelle historien din.
Takk.
-Du var så flink. -Du var flink.
Greit, så…
Jeg håper du får se det siste kapittelet,
når den slemme mannen havner i fengsel.
Det er det vi venter på.
Jeg ser på det som
at dette er når skammen blir lagt tilbake der den hører hjemme.
Dette er måten å gjøre det på, den eneste måten jeg vet om.
Jeg endte opp med å skrive med politisjefen i Cheyenne
og aktoren i Natrona fylke.
Jeg skjønte at de to har en pissekonkurranse,
når de nekter å gå til sak.
Det siste avsnittet er:
"Vi beklager å meddele at vi kom frem til disse konklusjonene.
Men dette brevet burde ikke brukes som et redskap
for å forsvare biskop Hart.
Vi har også konkludert i vår kontroll av granskningen
at EG", som er meg, "var et av biskop Harts ofre."
Han skal ha satt seg ned…
Til syvende og sist er det fordi…
Dette ble hintet til meg da vi pratet på kontoret deres,
at de har få ressurser,
og at Hart umulig kan leve lenge nok
til å rekke bli erkjent skyldig i en rettssak.
Og med det, så ble saken henlagt.
Greit.
Biskop Biegler satte meg i kontakt med noen
som kunne levere et brev til paven.
Så jeg skrev et brev til paven.
Og så, sjokkerende nok, skrev paven tilbake til meg.
Han skrev at han ber meg om tilgivelse.
Han ba meg om å be for ham,
og han lovte å be for meg.
Til slutt
så sa de nei til å avsette Hart fra stillingen som prest,
og forsikringen jeg fikk av paven om at det ville bli tatt stilling til…
Jeg tror bare ikke at paven hadde så mye innflytelse
som han trodde at han hadde.
Dette er Nativity of Mary-skolen og -kirken.
Det er her alt misbruket startet.
Det var her Miss Denton var,
og i rettssaken så løy hun så det suste.
Jepp.
Dette er skriftestolen.
Så det var her det skjedde.
Kan jeg lukke den?
Veldig gjerne.
"BREV TIL JOE" SCENE AV JOE ELDRED
Jeg har begynt på dette brevet til deg utallige ganger.
"Kjære Joe, dette er det vanskeligste å gjøre.
Hvorfor er det så vanskelig?
Du er meg, eller du var meg, så hvorfor føles det umulig?
Det er ting du burde vite, lys i mørket og sannheter til å erstatte løgnene.
Jeg vet hva som har skjedd, og hva som vil skje med deg.
På den måten så vet du faktisk mer enn jeg.
Det er ting jeg ikke vet at du gjør,
minner som jeg ikke har husket og som veier tungt i sinnet mitt.
Du vil gjemme disse minnene i dagene som kommer.
Du blir fanget, trykket ned og brakt til taushet.
Men du gjør det kun for å overleve.
Det har tatt meg nesten 40 år å forstå at selv om tiden fortsetter å gå,
så vil jeg alltid være forankret i fortiden.
Av deg, til deg og med deg."
Jeg og pappa kom her hver morgen for å drikke kaffe.
Jeg kan se ham her. Jeg sier: "Doug, kan du tro dette her?
Rob er her og filmer oss.
Vi blir med i en film, og du skal bli snakket om i denne filmen, Doug.
Folk vil få vite om deg i denne filmen."
Jeg sa at jeg aldri i livet skal gi opp å prøve å straffe
de jævla drittsekkene.
Og jeg vil aldri, aldri stoppe.
Mikes sak blir nå fulgt opp av Kansas etterforskningsbyrå.
"Når du undertrykker minnene våre,
så fanget jeg deg og de grusomme tidene dypt i sinnets mørke kroker.
Så fryktelig det er å bli låst inne, å være både fange og vokter.
Så fryktelig det er å ikke bare være brakt til taushet i nåtiden,
men også være grunnen til den tausheten i fortiden."
Men Herre, jeg vet at du hadde andre planer.
Tom venter fortsatt på rettssaken sin.
Andre planer for meg.
Og det er greit.
Kompis!
Ed planlegger å bruke denne filmen til å forklare misbruket for sin datter.
"Det du gjør, er en ufattelig oppofring,
men du må vite at det var det rette å gjøre,
og at du med tiden endelig blir fri.
Når du blir bedre, så vil du finne stemmen din.
Ditt offer reddet meg."
Strømmer minnene på?
Jeg kan ikke tro at jeg står her, for jeg sverget på å aldri gå inn igjen.
-Vil du ha tid alene? -Ja, bare en kort stund.
Bare for å tenke litt.
I desember 2020 døde Michaels overgriper.
Måneder senere ble det avslørt
at han hadde blitt avsatt fra stillingen som prest noen dager før sin død.
"Du er flammen som brenner på innsiden, ikke av hat og selvforakt,
men av en trang til å dele og hjelpe menn som deg å komme til et bedre sted."
Dette betyr mye for meg.
Takk for at du hjalp meg med denne delen.
Det er symbolsk for meg å si at jeg tar det tilbake.
Det har ikke makt over meg mer.
Og du hjalp alle i filmen. Det har vært så fint.
Så…
Faen ta dette stedet. La oss dra hjem.
Dans overgriper er fortsatt på frifot.
-Hvordan føler du deg? -Det er sterkt, men jeg har det bra.
"Det var du som valgte å leve hver dag.
Det var du som valgte å stå opp.
Du valgte å leve og å elske, og du valgte å bli elsket.
Husker du Supermann-sengetøyet ditt?
Supermann var helten din, han var ikke menneske.
Hvor mange ganger følte du at du ikke var menneske?
Du ville bli ham, å bli alle andre enn deg selv.
Du ville kjempe for sannhet og rettferd. Han var din episke helt.
Det er akkurat det du har blitt.
Du gikk inn i ditt livs kamp og brukte tårene, frykten og smerten
til å nå ut og bedre forstå andre gutter i smerte,
som sliter med sine egne episke kamper.
Du ble en forkjemper for ungdommen, og du kjemper for sannhet og rettferd.
Jeg håper at styrken din har blitt belønnet med fred og tilfredshet.
Det er ikke til å ta feil av at du er den episke helten i historien om oss."
Det var det.
Filmen er ferdig.
Utrolig.
Bra jobba.
Hvordan går det?
Bra.
La oss stikke.
DAN, ED, JOE, MICHAEL, MIKE & TOM TILEGNER FILMEN TIL ALLE DE ANDRE GUTTENE
Tekst: Ekaterina Pliassova