Downloaded from YTS.MX
AUGUSTI 2018 KANSAS CITY, MISSOURI
Official YIFY movies site: YTS.MX
När vi fick utredningen från Pennsylvania,
blev vi chockerade och ledsna.
Jag försökte reda ut hur många präster det var i Kansas City,
i St. Louis och KCK som hade begått liknande övergrepp.
Vi känner till över 230 präster
som har utnyttjat människor sexuellt.
Problemet finns kvar och vi måste sätta stopp för det.
ÖVERLEVARE
Jag utsattes i Saint Elizabeths församling,
där det fanns fyra pedofilpräster.
Jag gick i trean när det började.
Det upphörde när jag gick i åttan, när vi flyttade.
ÖVERLEVARE
Jag är 62 år nu…
Jag är 62 år…
…och lider fortfarande av det som hände
när jag gick i grundskolan.
Det är en enorm svaghet att preskriptionsförordningen…
ÖVERLEVARE
…är den katolska kyrkans kronjuvel.
Vad tycker Gud och Jesus Kristus om det?
Filmmakarna såg den här presskonferensen
och tog kontakt med Rebecca Randles för att dra igång ett projekt.
Det som följer är ett resultat av tre års samarbete
mellan filmmakarna, en professionell dramaterapeut
och överlevarna.
EN DOKUMENTÄR FRÅN NETFLIX
Vad önskar ni av Guds kyrka?
Dopet.
Gudföräldrar, är ni beredda att hjälpa barnets föräldrar
att uppfostra honom enligt vår tro?
Vi sticker härifrån.
Ja.
Du tillhör nu Kristus.
Jag döper dig i Faderns, Sonens och den helige Andes namn.
-Amen! -Amen!
Må Gud, skaparen av allt mänskligt och gudomligt, välsigna barnets föräldrar.
Ställ upp er på rad.
Du får ställa fram vigvattnet.
-Ja, fader. -Okej.
Du får hämta Bibeln i skåpet där borta.
-Lägg den på bordet. -Ja, fader.
Och du får bära korset.
Ja, fader.
Och kom ihåg.
Bara mycket speciella korgossar får göra det här.
Ja, fader. Tack.
Och låt evigt ljus lysa över honom.
Ta upp den.
Jag har en konsert med Simon and Garfunkel på video. Och jag tänkte…
Den är nog ungefär tio år gammal.
Hej på er!
God morgon! Vad är allt det här?
-Hej, raring. Hur mår du? -Bara bra.
-Hej. -Hej, vännen.
-Vad är det här? -Jag torterar min fru.
-Hej! -Hej. Tack för att du kom.
Jag heter Rebecca Randles. Jag är advokat.
Jag har hanterat alla sexuella övergrepp mot barn i Kansas City, förutom ett.
-Hej, tjejer. -En ny bekantskap.
-Hej. Rebecca. -Vad trevligt. Monica, dramaterapeuten.
-Så bra. -Vad trevligt.
Vi har representerat över 400 offer
för sexuella övergrepp inom katolska kyrkan.
-Hur mår du? -Bra. Du, då?
När du tog upp rollbesättningen för filmen kände jag mig osäker.
Vi diskuterade det. "Hur ska vi göra? Borde vi alls göra det?"
Vi valde att utgå från de som gick ut offentligt först.
De som hade deltagit på presskonferenser och faktiskt hade talat.
Jag heter Ed Gavagan.
Jag har rest hit från New York, där jag bor nu.
Jag växte upp i Wyoming.
Jag bär på så mycket skam.
Jag har aldrig suttit i ett rum
med så många andra som också drabbats av övergrepp.
Jag heter Dan Laurine. Jag utsattes i Kansas City-stiftet.
Jag arbetar med reklamfilmsproduktion här i Kansas City,
och Rebecca kontaktade mig för att höra om jag ville medverka,
och det vill jag naturligtvis.
Jag bär på mer ilska och hat än jag kan uttrycka med ord.
Det beror inte på det prästen gjorde,
utan på kyrkan, utredningskommittén och ärkebiskopen.
Så som de har behandlat mig de senaste sex åren…
De ljuger rakt ut. De bara ljuger.
Du har en fantastisk röst.
Du skulle kunna göra berättarrösten.
"I en värld där fem unga män samlades…"
Som Darth Vader…
Jag heter Monica Phinney.
Jag är dramaterapeut. Jag bor här i Kansas City i Missouri.
I dramaterapi utnyttjar man medvetet
teaterns rollspelstekniker i terapeutiskt syfte.
Särskilt trauma
är nåt som jag betraktar som nåt kletigt.
Man fastnar i en viss del av sin hjärna, och det är väldigt jobbigt.
Vi ska bryta oss loss ur det genom att presentera det på vårt sätt.
Man behöver inte alltid förstå det man målar upp eller rollspelar.
Men när vi har plockat fram det, kan vi bearbeta händelsen
med den rationella delen av hjärnan.
När jag som dramaterapeut
använder teater och rollspel i terapeutiskt syfte,
kan jag låta konstformen göra sitt jobb,
så att vi kan utforska traumat i en trygg miljö.
Det är till stor del anledningen till att jag är här.
Jag kan inte riskera att inte bli trodd
eller se ut som om jag utnyttjar det jag var med om.
-Och… -Eller patetisk.
Jag kan inte framstå som patetisk och känslomässig.
-Ja. -Det är orättvist.
Klipp till den gråtmilda killen, typ.
Nu har han fru och barn. Han kämpar på. En försiktig applåd. Och…
Jag är en man som kan…
Jag är entreprenör i New York.
Jag kan vara hård mot en elektriker och få pengarna tillbaka,
men inte tala om det som hände när jag var 13 utan att bryta ihop.
Det är fortfarande så smärtsamt.
Jag tänker att de inte ska få vinna.
Det är så jag hanterar det. De ska inte vinna. Det…
Och det händer att jag får minnesluckor.
Det blir säkert tufft bitvis,
känslomässigt sett.
Det viktigaste är att alla känner sig trygga.
Jag vet att varje gång vi ringer och frågar
om ni vill delta på en presskonferens eller nåt…
Allt dras upp igen när vi kontaktar er.
Men vi ska inte göra det om det är för jobbigt.
Sasha Sanders har varit kittet som har hållit ihop de här männen
under rättsprocessen.
Jag har funnits med i bakgrunden i 24 år,
och jag tror att en sak som kan hjälpa
är tanken på att kunna stå upp för den lilla pojken som inte kunde det.
Jag vill att det ska vara som superhjältar
som tillintetgör mörkrets krafter. Om jag kan…
Som Thors hammare. Det vore toppen.
FÖRSTA DAGENS SESSION
Projektet tar sakta form.
Jag mår illa bara jag går in.
På riktigt. Fan, vad jag hatar det här.
-Självklart. Vi hörs. -Okej. Trevligt att träffas.
-Vi ses. -Okej.
Tack för hjälpen.
Känner du dig bekväm
med att lyfta såna farhågor under den här processen?
Om det är nåt som känns konstigt, känner vi det båda två.
-Även om vi inte känner varann. -Vi har liknande erfarenheter.
-Så ni känner inte varann? -Vi träffades idag.
-Okej. -Båda känner Rebecca.
-Och nu ska du… -Sådär.
-…kyssa korset. -Aldrig.
Det är märkligt att kläder kan påverka en så mycket.
Finns det nåt här som du kan spela en roll i?
Den gröna.
Vill du ha den?
Det är symboliskt. Allt har en mening.
-Jag minns de här. -Rökelsebrännaren, ja.
Det är en sån där lukt som…
Så fort man känner den, så…
Jag vet ingen annan fysisk sak som jag inte har rört vid på 45 år.
Jag tänker på mitt 13-åriga jag som nån jag kände, inte som mig själv.
Och mitt problem är att jag inte känner nån samhörighet med honom.
Jag kan inte ta hand om honom.
Att gå längs altargången med de andra gör mig till ett med honom.
Och nu…
Det är en ovanlig terapiform.
Det är bra att prova ett nytt angreppssätt,
för historien har alltid berättats på samma sätt.
Jag vet att vi alla känner att om vi kan hjälpa till,
så vill vi göra det.
Men jag tänker inte piska mig själv inför kameran…
…för att åstadkomma det.
Efter första inspelningsdagen
beslutade gruppen att prova med enskilda scener med manus.
Scenerna bygger på deras erfarenheter inom kyrkan.
-Hallå? -Rick?
Jag är i Kansas City och jobbar med en dokumentär
om människorna som utsattes för sexuella övergrepp inom katolska kyrkan.
Vi har träffats
och försökt gå igenom varandras minnen och det som plågar oss mest.
Alla skriver sitt eget…
…manus, kan man säga.
I några scener behövs det en kyrka,
och det katolska stiftet vill inte hjälpa oss med den biten.
-Det här är den ursprungliga kyrkan. -Jaså?
Vi har satt in nya väggar och fönster.
Det som är roligast med filmproduktion är att reka inspelningsplatser.
Jag har gjort det i över 20 år.
Jag letar efter platser att filma på.
När vi besöker de platserna är det också ett tillfälle för mig…
…att ta tillbaka makten över dem.
För vi var så unga, små och sköra då.
MT. ARARATS BAPTISTKYRKA
Vi hyr ut den för bröllop.
Ett par vänner till mig gifte sig här.
-Var finns eluttagen om de behöver dem? -Ute i foajén.
De kommer att fråga mig det. Kan vi koppla in belysningen?
Jag var otroligt taggad och sa att jag ville göra dokumentären
när du ringde mig om den.
Men redan den första pastorn jag mötte…
Allt kom upp till ytan igen.
Jag hoppas nog att det här ska bli det som till slut ger mig ro.
Fader Hugh Monahan, som förgrep sig på Dan,
flydde från Missouri och har undvikit rättvisan i åratal.
De ristade in ordet "rättvisa" i betong,
och det är en ren jävla lögn. De vill ha raka motsatsen till rättvisa.
Där är den. Ser du den?
FÖRNUFT RÄTTVISA
"Det är en enorm svaghet att preskriptionsförordningen
är den katolska kyrkans kronjuvel.
Vad tycker Gud om det?"
-Ursäkta, behöver du hjälp med nåt? -Nej.
Det är privat egendom. Du måste gå härifrån.
Okej. Visst, jag ska gå.
Det är vidrigt.
Ordet "rättvisa" är inristat i betong på väggen.
Hur kan preskriptionsförordningen vara rättvisa?
Du är väl emot att barn våldtas?
Ja. Den som gör nåt sånt ska sättas i fängelse.
Så…
Tack för att du lyssnade. Ha det bra.
-Kan du vänta lite? -Visst.
-Tack. Vad heter du? -Mike Foreman.
Mike? Okej.
Var fanns polisen när jag var 11 och behövde dem?
-Följer du collegefotboll? -Inte så mycket som jag skulle vilja.
-Vi har knepiga arbetstider. -Det är en grym match på lördag.
-LSU mot Alabama. -Okej.
Okej, du får inte beträda egendomen igen.
Tack!
Idag är det sex år sen första mötet med utredningskommittén.
Det var innan jag hade fått höra deras lögner och jävla skitsnack,
så jag var inte alls lika arg som nu.
Men redan då sa jag till de asen i utredningskommittén…
…att jag ytbehandlar trädäck och arbetar ensam hela dagarna.
Jag är ensam med mina tankar.
Och varje jävla dag kokar mitt blod.
Och jag har ingenstans att göra av min ilska,
så då kokar det bara mer.
Jag vill se ärkebiskop Joseph Naumann hålla en öppen presskonferens.
Jag vill fråga honom hur han kom fram till att jag inte är trovärdig.
Han skrev ett löjligt brev till mig. I slutet av det skrev han:
"Jag hoppas och ber
att du genom Guds outsinliga nåd
får läka och uppleva frid i ditt liv."
Efter att han hade skrivit det till mig,
fortsatte han att ljuga om min trovärdighet.
Han lade hundratusentals dollar på advokatkostnader
för att utnyttja den jävla preskriptionsförordningen
och neka mig en rättegång.
Rättsfallet ogiltigförklarades 2015.
Fader Finian Meis, som förgrep sig på Mike, är död.
Vi har hållit på i 30 år.
Trettio år. Första målet var 1992.
Vi har alltså samlat material om katolska kyrkan sen 1992,
och allt ska tillbaka till kontoret.
Garaget är fullt.
Finns det ännu mer?
Ja, för det här är inte bara lådor. Det är människors liv.
Var ska det stå?
Här är alla platser där Monahan var. Och alla platser där O'Brien var.
Och alla platser där Tierney och Reardon var.
St. Elizabeth var en utgångspunkt för de här männen.
Om vi gör en tidslinje…
O'Brien, första anklagelsen kom 1963.
Det kom ut 2002.
Fyrtio år efter den första anklagelsen.
När jag säger att det var fyra samtidigt, förstår de inte hur det är möjligt.
Eftersom de överlappar varann och det tystades ner.
Det spreds nästan som en cancer. De förgiftade alla.
-Vi har ett diagram. -Vi behöver ett större.
Här börjar övergreppen i Lake Viking på allvar.
Han ägde inte fastigheten förrän på 70-talet.
-När var Joe? På 70-talet? 1977? -Det var på tidigt 80-tal.
Joe utnyttjades av msgr Thomas O'Brien, Mark Honhart och Thomas Reardon.
Jag var en skötsam pojke som gick i Nativity of Marys kyrka och grundskola.
De flesta av övergreppen hände där med monsignore O'Brien och fader Honhart.
Efter ett tag tog monsignoren med mig och några andra killar till sin stuga,
där vi fick träffa fader Reardon.
Jag minns att fader Reardon sa: "Nu visar vi dem hur roligt vi kan ha."
Sen våldtog han mig.
Det var en chock när minnena kom tillbaka. Jag drömde mardrömmar om Lake Viking.
-Hur är det? -Bra.
Många får mardrömmar
innan minnena kommer tillbaka.
Det är nog det vanligaste sättet
att få tillbaka bortträngda minnen.
-Det händer fortfarande. -Okej.
Nu vet jag att det är fruktansvärda minnen snarare än mardrömmar.
-Nu känner jag att jag är den pojken. -Ja.
-Och det… -Vi pratade om det.
Det är det mardrömmarna handlar om nu.
Under hela mitt vuxna liv har jag arbetat med ungdomar som farit illa.
Det är så många som känner igen sig i det.
Och visst är jag orolig för att väcka traumat till liv igen.
Jag kräktes på söndagsmorgnar i åratal utan att jag förstod varför.
Kyrkan gav mig så mycket ångest.
Men jag har jobbat på det i många år och jag vet att jag mår bättre nu.
Jag är säker, och trygg med mig själv.
-Är det vodka? -Ja.
Perfekt.
Vad vill du göra i filmen?
Vill du återskapa mardrömmarna?
Jag vet inte, men det kan vara intressant.
I mardrömmarna springer jag mot huset, bort från hotet.
Ibland blir jag beskjuten av cowboyer och indianer.
Ibland var det utomjordingar.
Jag sprang mot huset och trodde att jag var räddad,
men där mötte jag den svartaste, tyngsta ondskan jag sett.
Då inser jag att jag är precis där de vill att jag ska vara.
Sen öppnas ett par ögon och de är gröna.
-O'Brien hade gröna ögon, va? -Ja.
Vill jag åka till Lake Viking? Ja, det vill jag.
Finns det nåt som döljer sig där?
Om jag kan bli av med det,
kan det minska styrkan i mardrömmarna där jag möter ondskan i huset.
När jag gick i fyran, flyttade min familj till Wyoming.
Pappa var borta.
Istället för en fadersfigur fanns där bara ett tomrum.
Den nya biskopen dök upp.
Vi visste att han var från Kansas City, men inte mer än så.
Han var en närmast övermänsklig figur.
Det fanns bilder på honom med påven.
Utåt sett var han en framstående man, men sanningen var en annan.
Så en scen som skulle hjälpa mig…
Jag tänkte på filmen Showtime.
Jag tänkte: "Nu kör v!"
Jag tyckte att det vore intressant att se ett montage av alla händer
som rör vid barnets huvud vid dopet, att få en närbild på det,
och på maktställningen, sakramenten och inflytandet.
Och sen ställa det i relation till hans händer…
…när de drar ner mina kalsonger.
Får han göra så mot mig?
Det känns inte rätt, men han är själva definitionen av vad som är rätt.
Så…
Jag har ingen att fråga.
Att fråga Gud fungerade inte, så…
-Hej. -Hej. Hur är det?
-Bra. -Kul att se dig.
Vad trevligt att vara här igen.
Han blev förflyttad och blev biskop. Han blev befordrad.
Eller hur? Det är…
-"Du begår övergrepp. Du får bli biskop." -Ja, mitt ute i ingenstans.
Genom närbilderna på händerna…
Jag gillar idén, för makten finns i händerna.
Tror du att du kan ha händerna i prästskrud?
Kan… Ja, för att stärka budskapet.
-Ja. -Och…
Vill du slippa? Är det för jobbigt?
-Jag tror det. -Jag gillar idén. Okej.
Sen tänkte jag också att vi kunde åka till Wyoming.
Jag kan ringa biskop Biegler, den nuvarande biskopen,
och berätta om vårt projekt
och fråga om vi får filma i Cheyennes katedral.
Vi kan gå upp i klocktornet där de har en kraftig stålvajer.
Om man drog ner den hela vägen och höll i sig,
lyftes man med upp, som om man flög.
Att ringa i den klockan igen och avslöja…
-…det som… -Som en kungörelse.
Jag sa att jag skulle spela i Eds scen
eftersom Ed drabbades så svårt under så lång tid.
Vi drabbades alla svårt och for väldigt illa av det, och det…
Det är som när ett litet barn ber en om hjälp.
Vi har nog alla ett barn inom oss som säger: "Hjälp mig."
Jag hade en skyddad barndom och mina föräldrar var strängt katolska.
Jag gick på fem olika grundskolor och den sista var Saint Elizabeths.
Övergreppet skedde vid en pool
i centrala Kansas City.
Fader Tierney sa:
"Sluta gråta. Jag kör hem dig. Inget hände.
Så är det mellan speciella vänner och präster."
Men jag kunde inte sluta gråta.
Jag sprang in och mamma sa: "Vad är det? Varför är du så röd om ögonen?"
Jag sa: "Det är bara kloret", och sprang upp till mitt rum.
Jag fick svårt att vara med rödhåriga människor. En viss nyans.
Lukten av klor gav mig kväljningar.
Folk har kallat mig lögnare. De har spottat på mig.
Att jag blev behandlad som kyrkans fiende
istället för att få kyrkans hjälp blev en chock.
Michael har väntat i åratal på att fader Michael Tierney
ska fråntas sitt prästämbete.
Poolen där det hände har rivits.
För mig är den fysiska platsen otroligt betydelsefull
eftersom jag är inredare.
Nu finns händelsen alltid i bakhuvudet utan att jag kan konfrontera den.
Jag hoppas att de andra kan göra det och gå vidare.
Jag vill hjälpa dem med det.
PÅSKHELGEN CHEYENNE, WYOMING
Det här var biskopens bostad.
Sovrummet var uppe till vänster.
Sen tog han med mig till Kansas City.
"Det blir roligt. Vi kan se en match med Royals."
Hade de nån med sig?
-De hade pojkar med sig. -Så minns jag det.
Det var… "Titta, vad jag har."
-En klubb. -"Jag tar den här."
Han visade upp mig för de andra som hade sina pojkar.
Jag har inte varit inne i den här kyrkan på…
…över 30 år, tror jag.
Allsmäktiga, eviga Gud, du har återkallat oss till livet
genom Kristus välsignade död och återuppståndelse.
Bevara oss med din nåd.
Låt oss ta del av detta mysterium
och vara dig evigt hängivna.
Genom vår herre Kristus.
Amen.
Jag vill lägga till en önskan om läkande.
För alla de i samhället och inom kyrkan
som har drabbats av sexuella övergrepp.
Må herrens helande hand svepa över dem
och låta alla troende slå dem följe med sin kärlek.
Genom vår herre Kristus.
Amen.
Varsågoda och sitt.
Det är första gången nån sagt nåt sånt. En präst, alltså.
-Särskilt en biskop. -Ja.
-Jag känner mig sedd. -Ja.
-Hur är det? -Bra.
-Tack för att du gör det här. -Självklart.
Det är här…som prästerna klär om.
Jag…
Jag skissade lite.
Det var när de gjorde sig i ordning.
Här knyter de skorna.
Jag tyckte att händerna var enklast.
Det behövs inte så mycket mer.
-Det är starkt. -Eller hur?
BISKOPEN
-Är det den? -Ja.
Du skojar.
Man drar den ända ner.
-Var det ett rep förut? -Nej, en vajer.
-Vad är det? -Dra i den om du vill.
-Kom igen. -Okej…
-Titta på leendet. -Jag vet.
Jisses. Och man fortsätter dra?
Och dras med upp. Vad roligt.
Det låter som…
Biskop Joseph Hart, som förgrep sig på Ed,
utreds av såväl polisen i Cheyenne som Vatikanen.
Du. Stoppa en stund.
Hur länge har du gjort så?
-Så här? -Ja.
Sen den där skiten hände.
Jag har dragit mig undan hela livet.
Under skolåren satt jag i vår mörka källare flera timmar om dagen.
Min första terapeut trodde att det försatte mig i ett dissociativt tillstånd.
Jag menar… Jag måste göra det för att må bra.
När Naumann skrev till mig
kallade han det "en oberoende utredningskommitté". Tre gånger!
När jag kom dit var det en katolsk präst.
Han är van vid att folk lapar i sig hans lögner.
Min förövare är död.
Fan, vad jag hatar den jäveln!
Titta på honom! Vilket jävla as.
Jag kan inte gå vidare. Det beror inte på prästen som förgrep sig på mig,
utan på det här jävla rövhålet och den katolska kyrkan.
Jag återfick minnena 2011.
När jag berättade för pappa…
Jag har alltid kallat honom vid hans förnamn, Doug.
Jag sa: "Doug, har du märkt
att jag aldrig haft kärleksrelationer?"
Och i samma sekund ångrade jag…
Hans min… Jag önskar att jag inte hade sagt nåt.
Han gick bort 2017.
Han var nog den enda som hade den mentala styrkan att lyssna på mig.
Tom, jag vet vad du har varit med om.
Okej, idag ska vi brainstorma
kring Mikes berättelse.
Jag tror att ilskan till viss del är trösterik.
Det är skrämmande att släppa taget om ilskan.
Ilskan är berättigad.
Ingen kan ta den ifrån dig.
Eller mig, för den delen.
Mike har gått igenom det här så många gånger
att han inte vet nåt annat.
Det måste vi ändra på…
Du måste ändra på det, för din egen skull.
Min bror och jag var på plats vid utredningskommitténs möte.
Där satt en skara människor
och ville att vi skulle berätta sånt som vi inte hade berättat för nån.
Mamma hade ordnat det.
Vi blev båda…
…som små pojkar igen…
…skräckslagna…
…och försökte berätta vad vi hade upplevt.
Och de…
-Ingen brådska. -Jag minns inte vem…
Han som var ledaren.
När vi hade berättat och det var dags att avsluta,
sa han: "Hälsa er mor att vi beklagar."
Det var hans svar.
Jag bröt ihop och sa:
"Gör det själv, för hon tror fortfarande på er."
Jag känner igen din ilska. Jag har inte varit densamma sen det mötet.
Det var då allt kom tillbaka. Det var då allt brast.
Du nämnde din bror.
Ja, min storebror Tim blev också utsatt av Monahan.
Jag vet inte vad jag är ute efter med honom. Om det är kontakt, stöd eller…
Ett avslut? Jag vet inte.
Men jag vill att det ska resultera i nåt, att vi ska prata.
Vi borde iscensätta mötet med utredningskommittén
så att alla får veta att en katolsk präst var där.
-Att det inte gick rätt till? -Precis.
De satt i ett rum, ungefär som det här, och det stod ett bord där.
Har du nånsin fått tillfälle att vara i samma rum som de fyra igen?
Nej.
-Hade du velat det? -Jag skulle gärna prata med dem.
-Jag vill hitta bilden på Lake Viking. -Ja, jag letar efter den.
Jag har en bild här, men när jag klickar på den
står det att filen inte kan öppnas.
Jag kanske kan öppna den i annat format. Ja, titta.
Vi har lagfarten
och andra bevis på att O'Brien ägde huset.
-Åkte Monahan också dit? -Nej.
-Han åkte till en annan sjö. -Ja.
-Vet vi nåt om den? -Det är samma historia.
På det viset är det exakt som min historia.
-Åkte du till en sjö? -Ja, både jag och min bror.
Ja, ge honom en kram.
Jag finns här. Vi går igenom samma sak.
Bli inte besvikna om ni inte kommer in på ägorna.
Lake Viking är en privat sjö.
Vi har aldrig lyckats komma in på ägorna för att se var O'Briens hus låg.
LAKE VIKING PRIVAT MARK
Vi ska reka lite åt Joe.
Han vet inte om han vill filma sina mardrömsscener här.
Jag undrar… Ser du att båthuset har två öppningar?
-Ja. -Med två förtöjningsplatser.
Eldstad och gavlar i tegel.
Målet är att hitta huset och visa lite i taget.
Visa honom och se hur han reagerar,
och sen får han fundera på om han vill komma hit och filma.
Det knäppa är att jag nog skulle bryta ihop om vi besökte mitt ställe,
men eftersom det gäller Joe, är jag mer angelägen om att fixa det.
-Jag gör det för Joe. -Det är nog tanken också.
Man gör saker för andra som man inte gör för sig själv.
-Hallå? -Hej. "Lämna inte sjön." Vad betyder det?
Åk inte därifrån än.
Jag har fått kontakt med några av de som blev utsatta där.
-Nån kommer ihåg husnumret… -Hej. Läget?
Jag ringer från en brygga vid Lake Viking.
-Är det sant? -Ja.
Vi fotade från sjön. Vi ska fota dem som du har beskrivit.
-348. Tack, Sasha. -Ska jag skicka några bilder sen?
Okej.
Nummer 348. De hittade det.
Jag fick en ganska bra bild på hallen och vardagsrummet. Joe ska få dem.
"Den sista bilden, med verandan, är inte exakt som jag minns det,
men den gav mig ett ångestpåslag."
Det där.
Han heter Augustus Maximus och han är 14 år.
Jag fick vänta i flera år,
för uppfödarna vill inte sälja hundar till nån som har barn under fem år.
Deras ben är så sköra och går lätt av. De knäcks.
Det sägs att vissa hundägare liknar sina hundar.
Jag ser gärna ut som min hund, så mig skulle det inte göra nåt.
Okej, sötnos.
Hunden älskar min mamma.
Det behövs mer balsamvinäger.
Jag kan ta fram den.
Vi behöver skålar för köttbullarna.
Vi ska börja spela in scener för projektet,
och mina scener är först ut.
Jag vill inte att filmen blir nåt negativt,
för mina föräldrar skulle känna sig väldigt skuldmedvetna.
Det var inte deras fel. Jag vill inte att de ska förlora sin tro.
Jag vill göra det enkelt,
men det ska vara tydligt att så fort man döps,
så hamnar man i deras våld.
Föräldrar håller i barnet.
Tom hälsar på dem…
Det är otroligt upprörande att de utnyttjar ritualer och symboler
som ska föra en närmare Gud
till att göra en illa.
Att säga emot fanns inte på kartan.
Man blev tillsagd att lyda, men det var mer än så.
Jag skulle gärna knuffa dem nedför trappan i slutet.
Har du några andra idéer?
-Är det samma skådespelare? -Jag vet inte.
Framgår det då att det brukar se likadant ut?
-Samma människor. -Att de använder samma metoder.
Det vore nog bra att använda samma pojke, för vi är alla den pojken.
Förlåt mig, fader. Jag har misslyckats med att göra det rätta.
Det är min replik som pojke.
Det tog lång tid att komma på repliken,
och ta ifrån honom ammunitionen och makten.
Att gå in och säga det till honom är som ett sätt att göra motstånd.
Typ: "Jag ger dig ingenting. Du kan inte vända nåt emot mig."
Förlåt mig, fader. Jag har misslyckats med att göra det rätta.
Jag kände igen mig i den sista, för han är en tuffing.
-Ja. -Det är nåt trotsigt med honom.
På tisdag ska vi reka inför en scen i en kyrka.
Tänk att vi får komma in i kyrkorna. Det betyder mycket.
Det var en ögonöppnare att nån brydde sig tillräckligt för att hjälpa till.
De har renoverat.
Biktbåsen ser likadana ut.
Jag älskar pelarna. Jag hade inte valt dem, men de är fina.
-Ja. -Det finns en lampa.
Ja, men tänds den?
Jag kan inte låta bli.
Låt bli, Dan!
Jag tycker att det ska vara skräckfilmslikt.
Jag vill att prästen ska ha de där gröna ögonen som…
-Som Joe var rädd för. -Ja.
De skrämmer honom.
Han kanske kan springa och gömma sig där uppe och titta ner.
Ett, två, tre.
De vänder sig om och tittar. Han skakar, men han tittar tillbaka på demonen.
Nåt åt det hållet.
-Det här måste bli en del av det. -Ja.
-Möjliggörarna. -Ja.
Vad tycker ni?
Det här påminner mer om kyrkorna jag minns från barndomen.
Rosenkransen är lik, men…
-Titta på fönstren. -Fantastiska.
Man kan aldrig tro att nåt ont ska hända här.
Det är det konstiga.
Visuellt funkar det jättebra, med bakgrunden bakom Tom.
Ja. Går det bra att vara här?
Ja. Det…
Det underlättar att det är en inspelningsplats.
Ja, det förändrade allt. Jag stelnade till där ute.
Det underlättar att se framför sig den ödelagda staden
och alla Avengers som samlas i kyrkbänken.
-Och de säger: "Nu kör vi!" -Ja.
På nåt sätt ska vi…
Vi ska få fram vår poäng.
…längs dem alla, för dollyn är snabb.
Var är kistan?
I mitten.
Och sen ska du…
Han hostar.
Det blir bra.
Nära. Han hostar.
Och du skrattar illmarigt.
Då stelnar du till. Du förstår att nåt är fel.
Du vet inte vad, men du är rädd nu.
Du får den där minen. "Va?"
-Du vet att det är fel. -Oavsett vad som händer.
-Funkar det för dig? -Ja.
-Får jag säga nåt? -Ja.
När vi läste manuset och diskuterade det, så sa vi:
"Det här är inget för Terrick."
Det var jobbigt för oss som föräldrar.
Sen pratade vi mer och sov på saken, och sen pratade vi med Terrick.
Vi sa: "Okej. Din agent skickade det här. Titta på det."
Han läste det och såg obekymrad ut.
Det var vi som stressade upp oss.
Han sa: "Okej. Jag vill ha rollen. Har det hänt på riktigt?"
Jag sa: "Ja, det har det."
Han sa: "Men det har inte hänt mig. Jag ska bara spela en roll."
Alla får nog räkna med att det kommer att finnas sånt
som man måste skaka av sig på det sätt som passar en bäst.
Målet är att så gott det går
tala om för våra hjärnor och kroppar att vi är klara med det som hände idag.
Även om det blir en del av våra liv, så är det inte där vi är just nu.
"OSALIGA GOSSAR" SCEN AV MICHAEL SANDRIDGE
Jag döper dig i Faderns, Sonens och den helige Andes namn.
-Amen. -Amen.
Må Gud, skaparen av allt mänskligt och gudomligt,
välsigna barnets föräldrar.
De tackar för detta nya liv.
Kristi lekamen.
Amen.
-Kristi lekamen. -Amen.
Skönt att den långa mässan är över.
Kom, unga man. Ta ett glas med mig.
-Skål. -Skål.
Det är din tur att klä om.
Hur går det för dig, Ed? Nåt nytt?
Inte än. Min syster träffade biskop Biegler idag.
-Hon ringer ikväll. -Jag såg rubriken förut.
Elva personer räcker för en stämning.
Elva räcker. Du har tur. Det är stort, så…
Jag trodde inte att…
Kanske en eller två, men elva anklagelser… Det räcker. Du behöver inte…
Det kan komma fler längre fram.
-Du tänker säkert på det hela tiden. -Ja.
Det är nog delvis det att Cheyenne-polisen fruktar,
den internationella mediastormen den kommer att dras in i
så snart de griper den jäveln.
Det borde vara nåt bra.
De hoppas nog att han ska dö, så att de slipper det hela.
Herregud.
Jag har inte kunnat berätta min historia,
eftersom den inte är utredd än.
Den ska upp i rätten, så jag kan inget säga.
Men jag kan spela en roll i de andras berättelser.
Det är en ära och ett privilegium att få göra det här.
Det var inte enkelt att ta på sig det här.
Eller att sätta sig här inne.
Men det är ett sätt för mig att bidra.
Det här är fader Monahans prästskrud
som min bror lyckades få låna som halloweendräkt.
Jag spelar en präst som kommer in
och ser vad som pågår, men går utan att ingripa.
Michael skrev in det när han hörde mig berätta
att jag fick paradera för de andra prästerna.
Det var därifrån idén kom.
Även om de själva inte deltog, så visste de vad som pågick.
Det är lika illa.
-Det är klart. -Okej.
Perfekt.
Joe blir snabbt dissociativ.
Hans ansikte ändras. Om ni märker nåt sånt…
Han är också duktig på att säga när han börjar bli dissociativ.
"Det känns drömlikt." Så brukar han beskriva det.
-Hjälper det? Okej. -Ja.
-Men ring om du behöver mig. -Jadå.
-Jag älskar dig. -Detsamma.
Det här blir kathartiskt för dig.
Ja, jag tror faktiskt det.
-Jag har väntat på det här i åratal. -Ja.
-Är du okej? -Ja.
-Är du här? -Ja.
-Vill du göra det här? -Ja.
Okej.
-Du fixar det. -Okej.
Absolut.
-Ja. -Okej.
Okej.
För alla pojkar som fördes hit.
Här är väggen.
Du klarar det.
Ta ett djupt andetag.
Okej.
Det är bara steg. Det är bara en dörr.
Ingen är visst hemma.
Där är väggen.
Han gick in i köket.
Det kan inte vara samma bord, men det står ett träbord där.
Det ser ut som ett fint hem.
-Ett lyckligt hem. -Eller hur?
Jag står på verandan i mina mardrömmar.
I detta nu.
-På verandan i dina mardrömmar? -Jag står vid dörren.
För flera år sen, när utredningen var i full gång,
beskrev jag huset och fick höra att jag hade fel.
Och jag…
Allt stämde. Jag hade rätt.
Alla pojkar klarade sig inte. De kunde inte leva med det.
Vi har tur som sitter här.
Tack.
Vi ska återerövra platsen för deras skull.
-Vi har gjort det. -Vi återtar den.
Vi låter det här sjunka in, så pratar vi om scenen sen.
Vill du filma den här? Komma hit och prata med dem?
Säg till om du behöver det. Jag gör det mer än gärna…
-Jag spånar lite bara, men… -Ja?
Jag vill att det ska vara en lycklig plats.
Vilken berg-och-dalbana, vännen.
Nu vill jag ge dig en kram.
Känns det bra att huset inte är lika hotfullt?
Ja.
Vi har diskuterat
om vi ska filma "mardrömmen" där?
Jag lutar åt nej.
Du vet. Husägarna måste ju informeras och så,
men så här kan vi skydda dem, och låta dem börja på nåt nytt.
Jag gillar det svaret.
Ni borde inte filma scenen där,
för nu kan du få lite avstånd till mardrömmen.
Hjälpte det er två också?
Det var…
Att se processen fungera, att den faktiskt…
Och att vara där för att hjälpa honom.
Det var givande och sen…
…visade det mig vad det är jag hoppas åstadkomma.
Fram till den dagen
drömde jag mardrömmar två-tre gånger i veckan under flera år,
men jag har sluppit dem helt sen jag såg huset och bilderna.
Sen ni åkte dit och fixade det.
-Underbart! -Det har varit fantastiskt. Jag…
Jag har kvar motståndet mot att sova och lider av sömnlöshet,
men nu slipper jag mardrömmarna. Så tack.
Man återtar makten genom att inte se sig som ett offer.
Genom att inte förbli ett offer. Man blir en överlevare istället.
Det är nog det som händer. Det känns så.
Ja.
KATOLSK KYRKA
Joe?
Tänd prästens röda lampa.
Då ser man att prästen sitter i biktbåset.
Hans röda lampa. Är den släckt så väntar han på nån.
Ja, jag såg det. Allt är slitet.
Ser du låset? Varför har de ett lås här inne?
Säg det.
Det är en sak som känns olustig.
Det sitter ett jävla lås på dörren. Varför det?
-Vad har du gjort? Berätta. -Jag slog till…
Vi kan sluta för idag.
-Fortsätta imorgon? -Nej. Jag vill göra det nu.
Jag vill göra det nu.
Jag var bara inte beredd.
Jag måste övervinna min rädsla.
Vi kör på.
Okej. Då tar vi den här.
Kom det här från Dan?
-Kör ljud! -Ljud igång. Klappa.
"BIKTBÅSET" SCEN AV JOE ELDRED & MICHAEL SANDRIDGE
Förlåt mig, fader. Jag har misslyckats med att göra det rätta.
Vad mer har du att säga?
Har du berättat för nån om vår speciella relation?
Nej.
På vilket sätt har du syndat?
Jag har varit uppkäftig mot mamma.
-Okej. -Och slagit min bror.
-Jag utsattes i biktbåset. -Okej.
När biktade du dig senast?
Det är en månad sen.
-Det här var oväntat. -Ja. Vill du stanna? Säkert?
Joe, berätta vad du känner.
-Tom, hur är det? -Det går bra, tack.
Monsignore O'Brien var ond.
Det genomsyrade allt han sa.
Jag vet inte om du vill få fram det i den här scenen.
Det är din vision, Joe. Kör.
Tom, bli arg.
Klarar du det?
Vad ska jag bli arg över?
Låset.
Det funkar.
Använd ilskan du känner mot låset.
Använd det som ett maktmedel mot Terrick.
Unge man, det känns som om du undanhåller sånt som du borde berätta.
Terrick, du blir osäker.
Och du fortsätter att pressa honom.
"Har du berättat för nån om vår speciella relation?"
Har du berättat för nån om vår speciella relation?
Kan vi hota Terrick?
Ja. Terrick får inte fram nåt. Och Tom, då säger du:
"Du vet att du inte kan ljuga för mig. Du kan inte ljuga för Gud."
Det är såna ondsinta saker de säger.
Får jag säga vad han sa?
-Du kan inte ljuga. -Jag skriver ner det.
Han sa…
Vill du säga det?
-Ska jag göra det? Eller vill du göra det? -Jag kan inte säga det. Inte nu.
Okej. Tom, säg så här:
"Om du berättar, förskjuter dina föräldrar dig.
Ni blir utkastade ur kyrkan och ni hamnar alla i helvetet."
Varsågod, Tom.
Om du berättar…
Om du berättar, blir dina föräldrar förskjutna.
Ni blir utkastade ur kyrkan och ni hamnar alla i helvetet.
-Går det bra, Joe? -Det är bara Tom.
Jadå.
Jag finns här, broder.
Gå och hämta honom.
Jag vet.
Jag vet att det är svårt.
Jag är okej.
-Vad bra. -Okej.
Då var vi klara för idag!
-Terrick, går det bra? -Ja.
Kom här, grabben.
Din bror idrottar. Han kanske tar sig till Super Bowl eller World Series,
men du har spelat in en film med Tom Viviano.
-Är du okej? -Ja.
Det är värt det.
Det här är ett sätt att hjälpa andra. De andra pojkarna.
Man vet inte hur många andra som har sina egna minnen från biktbåset.
-Vad vill du säga till pojken? -Jag orkar inte tänka på det.
Jag har försökt skriva ett brev till mitt 10-åriga jag.
Kriminalassistent Venegas, Ed Gavagan här. Jag försöker nå dig.
Det är lustigt. Hur man än försöker nå Cheyenne, så…
Det…
-Hej, Ed. -Hej, biskop Stephen. Hur mår du?
Han skulle vara den högst uppsatta prästen som har åtalats för brott.
Den ende som inte klarade sig undan
på grund av preskriptionstiden.
Varför i helvete har han inte blivit gripen?
Jag hoppas att biskop Biegler lyckas få Vatikanen
att frånta honom prästämbetet.
Det skulle vara förödmjukande för honom.
Han skulle få anledning att skämmas.
Var det en veranda eller en förstukvist?
En veranda.
Jag tycker att min trovärdighet ökar för att jag vet
ungefär var huset ligger.
Det var 47 år sen.
Efter övergreppet tog mamma med mig dit, fast hon visste om det.
Hon bakade en jävla kaka åt det aset
och lämnade mig och kakan hos honom.
Jag vet att vi mest har pratat om utredningskommittén.
Men det här är otroligt starkt.
Kakan, du på verandan och att din mamma kör sin väg.
Det är otroligt starkt.
-Hej! -Hej. Hur är det?
-Bra. Själv, då? -Jag mår bra.
Jag rekar inspelningsplatser för reklamfilmer och filmer,
och vi letar efter…
-Vi jobbar med en dokumentär. -Ja.
Den handlar om några pojkar på 80-talet.
Det fanns två präster som hade ett hus på den här gatan.
-Nej, på Valentine. -Valentine?
Ja, präster från Good Shepherd.
Jaså? Vet du vilket hus det var?
Vet du vilket hus det var?
Ja, men jag vet inte vad det för adress. Ett enplanshus med enbilsgarage.
-Tack. -Tack så mycket.
Herregud, vilken tur! Jisses!
Tänk att de sa så.
Där har vi beviset.
Jag kommer att spela upp det inom mig om och om igen.
Den känslan… Det var nåt som träffade rätt.
Jag stod där på verandan med en kaka,
med en präst som hade förgripit sig på mig.
Och vi såg min mamma köra iväg.
Fan…
Jag lämnade mina barn i sticket.
-Nej, det gjorde du inte. -Du vet.
Jag…
Under lång tid undrade jag hur jag kunde vara så blind.
Ni var deras måltavlor. Du gjorde inget fel.
Du levde bara ditt liv, och han utnyttjade det.
Ja, det är som Tim sa.
Han kände under lång tid att han förtjänade det som hände.
Att han var medskyldig.
Lake of the Ozarks…
Allt hände inte där,
men det som var mest avgörande för mig hände där.
Jag gick till honom och sa att fiskespöet hade gått av.
Han berättade hur betydelsefull ägaren var. Han skulle komma dit.
Det skulle bli problem för mig,
men också för Monahan som låtit mig låna spöet.
-Jag måste ersätta honom. -Manipulation.
Jag fick tillbringa natten med honom på grund av spöet.
-Hur gammal var du då? -Jag gick i femman.
-Tio? -Ja.
Jag frågade henne om hon mindes…
…när jag berättade om övergreppen, men hon har förträngt det.
Har du förträngt det?
Jag tänkte ta livet av mig.
Men jag tog mig igenom det, för han ska inte vinna.
Han ska inte vinna.
Nu måste jag fokusera på det hemska jag ska göra imorgon. Så…
Min bror och jag ska åka till sjön där vi var med Monahan.
Det blir…
Jag vet inte… Jobbigt.
Jag vet inte alls vad som kommer att hända och det skrämmer mig.
Beräknar rutt till 1432 Swiss Village Road.
När förstod ni att han förgrep sig på er båda?
Pratade ni nånsin om det?
Nej, vi pratade inte om det…
…förrän mamma anmälde oss till stödgruppen.
Vi pratade inte om det, men vi visste att det hade hänt.
Jag har alltid varit rädd för
att du kände dig ansvarig för det som hände mig.
Det gjorde jag länge.
Länge.
Om du står kvar på avsatsen, står du inte på fast mark.
-Då finns det nåt kvar att bearbeta. -Ja. Jag håller med.
Jag har sett att det har funkat för de andra.
Slutmålet finns nu på höger sida: 1432 Swiss Village Road.
Det är fel hus, va?
Det är väl inte rätt hus?
Nej.
Jag känner ingenting.
Restaurangen var här.
Poolen var i en annan riktning.
-Vet du vilken väg det är? -Det finns ett Swiss Village till.
Det visste jag inte ens.
Nu minns jag att man såg belysningen från Tan-Tar-A.
Om vi hittar Tan-Tar-A, kan vi…
-Det huset var också utsmyckat. -Ja.
Känner du till nåt i närheten som heter Swiss Village eller nåt sånt?
Jag vet var Swiss Village är.
Han känner igen det. Bartendern vet vad vi pratar om.
Jag pratade med två poliser där inne.
De anropade några kollegor, men det enda de kom på var "Susan Road".
Det är fem mil bort…
-Ska vi sluta leta? -Solen går snart ner.
Jag ville ge Tim ett Lake Viking-ögonblick.
Mig själv också, så klart, men hans var viktigare.
Så att han fick läka.
När vi inte lyckades, blev jag rädd för hur han skulle ta det.
-Hur tog han det? -Vi har inte pratat.
Jag har inte hört av honom sen vi var iväg.
Det känns hemskt att vi orsakade det.
Vill du ändå åka tillbaka?
Jag vill inte åka utan att vara säker. Det var skrämmande att…
Jag trodde att det var bekräftat, men vi irrade runt.
Jag blev rädd för att inte hitta det.
Tim sa att han visste var det var och vi litade på honom.
Vi beslutade oss för att… Det var fel. Vi borde ha…
-Det måste ändå bekräftas. -Jag tar på mig det.
Det var mitt beslut. Tim var säker.
Det kvittar. Vi är alla knäckta människor.
Litar du på nån som är galen? Nej. Man får lösa det.
Det är inte… Ja.
Det gick inte att bekräfta.
Han menar att vi måste vara försiktiga framöver.
Jag tror att vi har kommit samman av en anledning.
För det här? Kanske. För att hjälpa.
Jag förstår varför jag är här med er.
Kathleen, som du vet gick jag på St. Elizabeth,
så det är viktigt för mig att åka tillbaka dit.
Det skulle hjälpa mig att sätta saker i perspektiv.
Alla andra har fått bemöta en fysisk plats.
Det är min plats, och jag vill inte gå dit ensam.
Jag lider med dig, Dan, för att du inte fick nåt avslut.
Det plågar dig fortfarande.
Joe får nog ett avslut, kanske Ed också.
Det är det sorgliga. Jag skulle vilja att du fick ett avslut.
Jag blev väldigt orolig sist.
Jag trodde att du skulle bryta ihop.
Jag ber om ursäkt för det.
Jag försöker komma fram till
hur vi kunde se belysningen och var vi befann oss.
Titta där!
Jag ser det.
Där finns bryggorna och utsmyckningen…
Oj.
Och vilken brant jävla trappa!
Den väcker många minnen.
Såg du skylten?
Det kan vara samma ställe som sist.
-De ligger så nära varann. -Dan…
Berätta…
Vi var inte här förut, va?
Nej.
Vi kom därifrån, men det här är en bit bort…
-Är det samma ställe? -Det är det första stället.
Det är samma ställe.
-Får jag fråga dig en sak, Dan? -Visst. Fråga på.
Du fick en fysisk reaktion och allt stämmer.
Ja.
Är du rädd för att det ska vara rätt?
Avvisar du det för att du inte vill hitta det?
Det händer konstiga saker med en.
När bitarna faller på plats och din bror håller med…
Är du så rädd för att hitta det att du vill slippa?
Fundera på det.
Ägaren sa att det var gräs här för två år sen.
Det fanns en utfart åt det hållet.
Säg det högt, Doug.
Mannen som äger stället sa att det var gräs här för två år sen.
Det här var en utfart som gick åt det hållet.
Tills för två år sen.
Det är den jävla stigen!
Där är det.
-Vad är det för stig, Dan? -Det var här fiskespöet gick av.
Det var här det gick av.
Det fick jag betala för.
Jävlar.
En fältjägare, det vill jag vara
Ja, jag vill befinna mig i fara
Det här är mitt liv.
Jag har pressats bortom alla gränser.
-Det här överlevde vi. -Jag älskar min bror.
Här var det.
-Jag vet det. -Jag också.
Du förstår väl att jag…
Jag har försökt skydda dig hela livet.
Ja, för fan!
Och det gjorde du bra. Du hade inget med det här att göra.
Det var inte ditt fel.
Det förstörde mycket.
Du fick hit mig. Jag behövde den draghjälpen.
Jag sa att jag gjorde det för din skull.
-Okej. -Det är sant.
Jag ljög för mig själv för att orka med det.
SKIKTKAKA
VIT DEKORERAD KAKA MED TVÅ LAGER
Vilken sorts kaka är du ute efter?
En traditionell kaka med två lager, med chokladglasyr.
Vi har massor av idéer. Ska vi gå igenom dem?
-Från början? -Visst.
Men jag vill att vi avbryter ibland
och diskuterar vilka alternativ som är mest terapeutiska…
Det viktiga är att vi får prova oss fram, på olika sätt.
Så brukar dramaterapi gå till, och nu kan det verkligen bli så,
eftersom vi vill testa olika idéer för filmen.
Men det ska kännas bra för dig, så…
Så Terricks mamma ska spela min mamma, och Terricks pappa spelar prästen?
Det blir nog bra.
Det börjar likna nåt.
Mamma, jag vill verkligen inte åka hem till honom igen.
Mike, fader Finian är en gudsman.
Han vill hjälpa dig.
Hej, Mike. Var inte orolig.
Du är inte 11 år längre. Jag tar hand om det här.
UTREDNINGSKOMMITTÉNS MÖTE 18 SEPTEMBER 2013
Och klandra inte din mamma.
Det hon gjorde var oförståeligt…
…men hon var hjärntvättad och trodde att prästen var Gud.
När jag gick i sexan var allt toppen.
Sen körde min mamma mig till ett hus för att jag skulle gå i terapi.
Det första prästen sa var att jag skulle lägga mig på golvet.
Innan jag hade fått ett ord ur mig, hade jag en vuxen man över mig.
Men du hade uppfört dig illa innan du träffade fader Meis.
Det är också väldigt relevant.
Jaså?
Vill du veta vad jag tycker är väldigt relevant?
Att jag blev utsatt för sexuella övergrepp två gånger av en vuxen man
när jag var 11 år!
Är inte det relevant?
Jo.
Nej, du…
Jag sa ju "ja".
Ja, men vänd dig lite åt mitt håll
utan att se på mig och säg det dämpat. "Ja."
-Så. -Okej.
Jag ställde en fråga!
Är det relevant?
Ja.
Men vad i helvete? Fan…
Vill du berätta hur du avslutade mötet?
Och beskriva hur du hade velat avsluta det?
Ja.
Förlåt att jag gick hårt åt er.
-Det gör inget. -Det är lugnt.
Okej.
När jag går är jag säker på att de vet att jag talar sanning.
Det här borde jag ha sagt.
Jag fick ett brev från ärkebiskop Naumann,
och i det jävla brevet skrev han att ni skitstövlar hade sagt
att jag inte var trovärdig.
Vad i helvete?
Varför vet jag var huset låg 1972 om jag inte var där?
Jag var alltså där med nån som har våldtagit barn.
Herr präst, hur fan kan du leva med dig själv?
Ta det inte på för stort allvar nu.
Hur fan kan du leva med dig själv?
Du vägleder människor andligt i årtionden, i Guds namn.
Samtidigt mörkar du våldtäkter på små barn.
Vad skulle du säga till Jesus om han var här nu?
Jag vill veta! Vad fan skulle du säga?
Ja, jag tänkte väl det.
Vad finns det att säga?
Du påstår att jag inte är trovärdig,
när du sitter i ett biktbås och låter folk bekänna sina synder.
Jag har aldrig känt glädjen av att få barn.
Jag skulle hellre låta en crackhora passa mitt barn
än en katolsk prästjävel!
För jag vet hurdana ni är.
Och ni är inte bara en eller två, utan tiotusentals, eller hur?
Fan.
Jag mår illa bara av att vara här.
En sak ska ni veta, era jävlar.
Vår mamma bakade den här kakan…
…men jag tänker fan inte låta er äta upp den, era jävla as.
Fan.
Ni är vidriga.
-Okej, Mike, vi pausar där. Hur känns det? -Bra.
Tala om det för Mike.
Det kändes bra att få det sagt.
Jag hade ett ständigt tryck över bröstet.
Det du gjorde var toppen.
Du gjorde nåt som jag tycker är svårt,
nämligen att prata med den unga Mike.
Det har varit det svåraste för mig.
Jag gick in i min roll. Jag blev orolig för honom.
Det ordnar sig.
Ja, säg det till honom.
Du ska ha en eloge, Terrick.
Det är ett hemskt ämne.
Dina föräldrar har säkert hjälpt dig. Du fixar det här, va?
-Ja. -Toppen.
Mike är stark.
Det han gjorde var fantastiskt. Jag tror på honom fullt ut.
Tack. Det betyder mycket.
Nu går vi ut härifrån, allihop.
Lämna området.
Gå runt lite, så letar jag reda på er.
Allt det här, Dan?
-Ja. Kan du ta de här? -Ska det vara 60 eller 120 cm?
Jag tror att 60 blir bra. Det…
-Vi kan riva ner en. -Okej.
Jag har en annan panel här.
Bara en blank panel?
-Blank, ja. -Ja.
Jag tycker att det ska se ut
som nåt ur en dröm eller ett dockhus.
-Andra sidan. Den ska ligga emot där. -Har du betsat trä förut?
-Allvarligt? -Har du det?
Ja. Jag har gjort allt.
-Jaså? -Kanske inte bra, men…
Det har jag sett på en badrumsvägg.
Skrev du det?
Tryck till med foten mot bottenskivan.
Vänta, vi måste lämna plats för dörren.
Titta, Ed.
Wow. Färgen är helt rätt.
Vad bra.
Bra jobbat.
Det var tanken. Nu fixar vi det här.
-Ska du göra scener idag? -Nej.
När jag lägger kläderna från skåpet i väskan, så…
Då säger han åt mig att komma till honom.
-Är det då det blir konstigt? -Ja, när du…
-Då börjar det kännas olustigt. -Okej.
Tänk att han ska byta om
för att återskapa en av de värsta dagarna i mitt liv.
Hur högt ska strumporna vara?
-Ända upp. -Ända upp?
-Bra. -Okej.
Utmärkt.
SKOR - CIGARETT SVART SKJORTA - KAMMAR HÅRET
GÖR KORSTECKEN - VÄNDER BIBELBLAD
RÄTTAR TILL KRUCIFIX - KYSSER STOLAN
Jag tänker: "Jag ska ljuga för dem."
Det finns en känsla av skam, men också en sorts arrogans.
-"Jag ska föra dem bakom ljuset." -Som en bedragare.
Ja, som en bedragare.
Är inte han läskigt lik en präst?
Det här är jobbigt för Michael.
Det är jobbigt, men han gör det bra.
"GUD BYTER SIDA" SCEN AV ED GAVAGAN
BISKOPEN
"Nu är det dags, gott folk."
KATOLSK MÄSSBOK
Avsikten är att fånga ögonblicket…
…när barnet är inne i rummet med en auktoritetsfigur.
Det är en vändpunkt för hans barndom.
Det förändrar hans sätt att se på religion och beskyddare.
Det rör om kartan över ens verklighetsuppfattning.
Och när den kartan inte stämmer…
Det är svårt att förstå hur fel man hamnar när kartan blir förvanskad.
Jag minns ingen våldtäkt.
Jag minns inte hans penis. Inget av det hände då.
Men den dagen insåg han att jag aldrig skulle berätta,
och att han kunde gå ännu längre.
Är vi redo?
Jag känner mig mer som en beskyddare än en regissör.
Eddie, kom hit.
-Jag ställde undan gräsklipparen. -Vad bra.
Kan du hjälpa mig att packa?
-Hur länge blir du borta? -Ett par dagar.
Där står resväskan.
-Vad ska jag börja med? -Den lådan.
-Okej. -Hur många?
Perfekt.
Och så kalsonger.
Tre par.
-Hur går det i skolan? -Bra.
Vad bra. Hur mår din mamma?
Bra.
-Vik över den och lås den. -Ursäkta.
Ja, båda sidorna. Bra.
Och så bältet.
Jag behöver två par byxor också.
Lägg i det här.
Och de där.
Kom hit.
Du måste bikta dig innan jag åker till Casper.
Jag biktade mig i kyrkan förra månaden.
Det var då, det.
Det är perfekt.
Och sen säger Michael…
"Vilka synder bekände du?"
Vilka synder bekände du sist?
Terrick, du kan ta vilka du vill.
Jag har fuskat på ett prov och slagits med min bror.
Är det allt?
Du måste bekänna allt.
Nu ska Michael säga:
"Kyrkan har behandlat din familj väl."
Se på mig. Kyrkan har behandlat dig väl,
och även din mor, din bror och din syster.
Vill du att det ska upphöra?
Vad har du mer gjort?
Berätta nu. Vad har du mer gjort? Och ljug inte för mig.
Jag vet inte vad du menar.
"När du tänker på tjejer, då?"
När du tänker på tjejer, då?
-Det gör jag inte. -Vad gör du då?
Vad menar du?
Visa mig, om du inte kan berätta. Vad gör du när du har orena tankar?
Bryt!
Okej. Det var jättebra, Terrick.
-Lunchdags? -Det kom oväntat.
-Vad sa du? -Det kom oväntat.
Okej, det räcker nog. Vi avslutar där.
Bra jobbat.
Tack. Bra jobbat.
-Åh, jösses. -Jag vet.
-Det gjorde du bra. -Det är så lätt att manipulera nån.
Skrämmande.
Tack.
Det gjorde du bra.
Terrick…
Det här är fullt lagligt.
Ed.
-Tjena, grabben. -Hej.
Jag ville bara säga att jag gjorde mitt bästa.
Tack.
-Du var duktig. -Du gjorde det bra.
Okej.
Hoppas att du får se det sista kapitlet, där han hamnar i fängelse.
Det är det vi väntar på.
Jag ser det som att vi
lägger tillbaka skammen där den hör hemma.
Det här är mitt sätt att göra det.
Jag har utbytt korrespondens med polischefen i Cheyenne
och den särskilda åklagaren i Natrona.
Då förstod jag vilken kukmätartävling det är mellan dem,
när de avstår från åtal.
I det sista stycket skriver de:
"Vi beklagar att vi har kommit fram till detta svåra beslut.
Det här brevet ger inte på något vis upprättelse åt biskop Hart.
Vår granskning av utredningen har också visat
att EG", alltså jag, "var ett av biskop Harts offer."
Han får sätta sig ner…
I slutänden var det för att…
Det framkom i ett samtal med dem på kontoret.
De har knappa resurser
och Hart skulle aldrig överleva
en hel rättegång för att få en fällande dom.
Så då lade de ner fallet.
Okej.
Biskop Biegler har kontakt med nån som kan förmedla ett brev till påven.
Så jag skrev ett brev.
Till min förvåning fick jag ett svar från påven.
ROM, LATERANBASILIKAN, 20 AUGUSTI 2020
Han bad om min förlåtelse.
Han ville att jag skulle be för honom och han lovade att be för mig.
I slutänden
ville de inte frånta Hart prästämbetet.
Så den försäkran jag fick från påven om att det skulle tas itu med…
Påven hade tydligen inte så mycket inflytande som han trodde.
Det här är Nativity of Marys skola och kyrka.
Det var här övergreppen började.
Det var här miss Denton var, och hon ljög som en häst travar i vittnesbåset.
Japp.
Det här är biktbåset.
Det var här det hände.
-Får jag stänga dörren? -Gärna det.
"BREV TILL JOE" SCEN AV JOE ELDRED
Jag har börjat på det här brevet till dig otaliga gånger.
"Kära Joe, det här är otroligt svårt för mig.
Varför vet jag inte.
Du är ju jag, eller du var jag, så varför känns det här omöjligt?
Du måste få veta det här, så att lögnerna ersätts med sanning.
Jag vet vad som har hänt och vad som ska hända med dig.
I det avseendet vet du mer än jag.
Du vet sånt som jag inte vet än,
sånt som jag ännu inte minns, men som ändå tynger mig.
Du låser in dina minnen snart.
Du blir snärjd, nedtryckt och tystad.
Men du gör det för att överleva.
Det har tagit mig 40 år att inse
att även om tiden rör sig framåt, så hålls jag fast i det förflutna.
Av dig, vid dig och med dig."
Pappa och jag drack kaffe här varje morgon.
Jag kan se honom. Jag säger: "Doug, kan du fatta det här?
Rob är här och filmar oss.
Vi ska vara med i en film, och folk kommer att prata om dig.
Folk kommer att få veta saker om dig."
Jag sa redan då att jag aldrig nånsin
tänker ge upp min kamp för rättvisa mot de jävla asen.
Mikes fall utreds av Kansas Bureau of Investigation.
Jag tänker aldrig sluta. Jag kan inte sluta.
"När du trängde bort minnena av det som hände,
stängde jag in dig och allt det hemska djupt inne i mitt mörkaste inre.
Det är fruktansvärt att vara inlåst, och att vara både fånge och vakt.
Det är fruktansvärt att bli tystad i nutid
och samtidigt vara den som tystade mig i det förflutna."
Herre, jag vet att du har andra planer.
Tom väntar ännu på ett åtal.
Andra planer för mig.
Och det är okej.
Men hallå!
Ed planerar att använda filmen till att förklara övergreppen för sin dotter.
"Det är en otrolig uppoffring du gör,
men du ska veta att det var rätt sak att göra
och att du med tiden kommer att bli fri.
Och när du läker, återfår du din röst.
Din uppoffring räddade mig."
Översköljs du av minnen?
Ja. Jag fattar inte att jag står här, för jag svor att aldrig komma tillbaka.
-Vill du vara ensam en stund? -Ja. Så att jag får tänka lite.
-Det räcker. -Säkert?
I december 2020 dog Michaels förövare.
Det framkom senare att han blev fråntagen prästämbetet
bara några dagar före sin död.
"Du är lågan som inte längre brinner med hat och självförakt,
utan med behovet av att hjälpa andra att komma vidare."
Det här betyder mycket för mig.
Tack för att du hjälper mig.
Det är symboliskt för mig. Jag återtar det.
Det har ingen makt över mig nu.
Du har hjälpt oss alla. Det har varit toppen.
Så…
Nu skiter vi i det här stället och åker hem.
Dans förövare är ännu på fri fot.
Hur känns det?
Det är mycket att ta in, men det känns okej.
"Det var du som valde att leva."
Bra jobbat.
"Du valde att kliva upp på morgnarna.
Du valde att leva och att älska, och därmed även att bli älskad.
Minns du ditt Superman-påslakan? Han var din hjälte. Han var inte mänsklig.
Hur många gånger kände du likadant?
Du ville vara som han, att få vara nån annan.
Du ville kämpa för rättvisan, och han var din hjälte."
ETT BREV TILL JOE
"Du har själv blivit en hjälte.
Du gav dig in i ditt livs kamp och har använt tårarna, rädslan och smärtan
till att nå ut till andra pojkar som lider,
som för sina egna episka kamper.
Du blev en talesperson för ungdomar och en rättvisans kämpe.
Jag hoppas att din styrka belönas med inre ro och belåtenhet.
För en sak är säker:
Du är den episka hjälten i vår berättelse."
Det var allt.
Inspelningen är klar.
Otroligt.
Bra jobbat.
-Hur går det? -Bra.
Nu går vi härifrån.
FILMEN TILLÄGNAS ALLA DE ANDRA POJKARNA
Undertexter: Love Waurio