Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ DOKUMENTUMFILMJE
Képzeld el, hogy születésedkor
liliputi lények örvénylő forgatagába csöppensz!
Te sem vagy nagyobb egy porszemnél.
Anyádat, apádat nem ismered.
Nincs, aki irányt mutasson, és tanácsokkal lásson el.
E nyerges gömbhal számára így kezdődik az élet.
Nevezzük Pufinak!
Pár hónapos, és kisebb, mint a körmünk.
Sodródik az óceánban, nem sejtve, mit tartogat számára a jövő.
Íme, Pufi világa!
Ez az élénk korallzátony élőlények ezreinek ad otthont.
Hogy mi is azt lássuk, amit Pufi, közelebb kell mennünk.
Még ennél is közelebb.
Minden korallzátony története a legparányibb lakóival kezdődik.
Most először nyílt alkalmunk betekinteni bámulatos mikroverzumukba.
Apró események sokasága zajlik itt,
olyan gyorsan…
vagy épp olyan lassan, hogy mi nem is érzékeljük.
Ám ha Pufi szemszögéből vizsgáljuk meg, rádöbbenünk, hogy ez maga a csoda.
Íme, a korallzátony, ahogy még sosem láttuk!
Első pillantásra a nyílt óceán élettelennek tűnhet.
Ám közelebbről szemlélve apró élőlények milliárdjai bukkannak elő.
Némelyik olyan pici,
hogy több száz fajtársával együtt elférne egy csepp vízben.
Pufi életútja itt veszi kezdetét.
A zátonyon kelt ki egy ikrából, és kisodródott a tengerre,
hogy planktont falatozzon.
Sok zátonylakó hal élete indul így.
Ám pár hónaposan
már nem elégszik meg ezekkel a morzsányi falatokkal.
Táplálóbb élelemre van szüksége.
Ez pedig tengernyi gondot okoz neki.
Hogy talál vissza Pufi a zátonyhoz?
NAGY-KORALLZÁTONY
Amikor összeverődik sok-sok élőlény, valami csodálatos történik.
Jókora zajt csapnak,
hiszen a zátonyon mindig zajlik az élet.
A hang mérföldekre terjed a vízben.
Pufinak csak követnie kell az irányát.
Az itt láthatók nagyját
az ujjbegyünknél kisebb állatok hozták létre.
Életek ezrei, történetek milliói bontakoznak itt ki.
Nem hisztek nekem?
Nézzétek a világot Pufi szemein át!
Az itt élő legparányibb állatok nem nagyobbak egy homokszemnél.
Pufi világát apró lények mikroverzuma alkotja,
amely jobbára láthatatlan a magunkfajta óriások számára.
Három hónaposan Pufi csupán akkora, mint egy drazsé.
Ez nemcsak kihívást jelent,
de még veszélyes is.
Szerencsére Pufinak önvédelemért nem kell a szomszédba mennie.
Ugyanis mérgező.
És ezt mindenki tudtára adja.
A mintázata egyértelműen üzeni:
„Ha bekapsz, megkeserülöd!”
De ez magában nem nyújt tökéletes védelmet.
Egy ragadozó ólálkodik a közelben.
Egy tűzhal.
Ez a pompás uszonyú, kegyetlen vadász
ügyesen sarokba szorítja apró zsákmányát.
A legtöbb zátonylakó hal nem éli túl az első évét.
Szerencsére
a korall-labirintus apró rejtekeiben
a kis Pufi meghúzódhat éjszakára.
Amit a szem nem lát,
a gyomor nem kívánja.
Amíg Pufi alszik, a világ mocorogni kezd körülötte.
Évente egyszer
a Hold állása, az árapály és a víz hőmérséklete
korallok milliárdjainak jelzi,
hogy eljött az ívás ideje.
Az apró korallpolipok a szájnyílásukon át
pici petesejt- és spermiumbatyukat lövellnek ki.
Ezek szinte tökéletes összhangban felemelkednek…
és a felszín felé lebegnek.
Elsodorja őket az áramlat,
így összekeverednek más korallok petesejtjeivel és spermiumaival.
Ha a több milliárd kilövellt petesejtből egy megtermékenyül…
valami rendkívüli veszi kezdetét.
Létrejön egy mikroszkopikus lárva.
E szinte láthatatlan kis lény feladata egy új koralltelep alapítása.
Napokig sodródik,
amíg meg nem hallja a zátony hívását.
Akkor alámerül…
a ragadozók és csapdák veszélyes vizeibe.
Egy porszemnyi csöppség számára
egy három centiméteres garnéla is behemót szörny.
A zátonyon megkeresi a legalkalmasabb helyet új otthonának.
Amint talál egy jó helyet,
átalakul:
szabadon úszó lárvából fiatal korall lesz.
Ahogy nő, váza a zátony részévé válik.
Apró építőmunkások segítségével a korallok élő építményeket hoznak létre,
amelyek számtalan teremtménynek nyújtanak otthont.
Több száz, sőt akár több ezer évig is eltarthat,
míg zátonyépítők nemzedékei létrehoznak egy akkora várost, mint Pufié.
A zátony menedékében Pufi egyelőre biztonságban van.
Ám ki kell merészkednie a ragadozók közé élelemért.
A korallok ismét megsegítik.
Energiát termelnek, amellyel a zátony lakóit táplálják.
Minden a korallok között élő egysejtű, növényszerű zooxanthellákal kezdődik.
Ne tévesszen meg a hosszú név!
Icipici lényekről van szó.
Ezek a kis algák együtt élnek a korallokkal,
és a fotoszintézis során keletkező szerves anyagokkal látják el őket.
Ahogy a korallok gyarapodnak,
megosztják a tápanyagokat a többi zátonylakóval.
Némelyik lény a korall elfogyasztásával veszi magához az energiát.
Ez a kis töviskoronás tengericsillag
a karjai végén lévő parányi szemfoltokkal találja meg a koralltelepeket.
Kiváló szaglásának köszönhetően azonosítja a megfelelő fajt.
A korallpolipok felfalásával károsítja a zátonyt.
De nem mindegyik zátonylakó eszik korallt.
Ha úgy lenne, hamar elpusztítanák az otthonukat.
Szerencsére a korallok más módon is szolgáltatnak táplálékot.
Mégpedig nyálka révén.
A korallok által kibocsátott nyálkát Pufi nem tudja megenni,
de egy ősi élőlénycsoport gondoskodik róla, hogy ne vesszen kárba.
Ők a szivacsok.
Bár látszólag mozdulatlanok,
az idő előrehaladtával nyilvánvaló válik, hogy ők is fontos szerepet játszanak.
A szivacsok hatalmas mennyiségű vizet áramoltatnak át a testükön,
így szűrik ki a korallnyálkát, és jutnak a növekedéshez szükséges tápanyagokhoz.
Miután jóllaktak,
a szerves bomlásterméket a testfelszínükön át kiválasztják,
valóságos svédasztalt nyújtva
a zátony apró lakóinak.
Őket pedig valamivel nagyobb lények kebelezik be.
Jaj, dehogy! Nem rá gondoltam! Ő hatalmas!
Ő böhöm nagy, óriási!
Én inkább… Igen. Így mindjárt jobb.
A szivacs bomlástermékeinek egy részét felsodorja az ár,
ahol szűrögető szervezetek lakmároznak rajtuk.
Ilyen például a karácsonyfaféreg, az óceán legünnepélyesebb férge.
Ez a mandula nagyságú porcelánrák
tollszerű állkapcsi lábaival szűri ki a vízben úszó táplálékot.
Idelent minden felszínt beborít az élet.
Semmi sem vész kárba.
Az olajbogyó nagyságú tengeri csiga háta
még parányibb szervezeteknek szolgál otthonul.
Ha ezek a kis lények nem hasznosítanák
a korallok által feldolgozott tápanyagokat,
akkor a nagyobbaknak felkopna az álla.
A zátonyon az életben maradás több ezer élőlény együttműködésétől függ,
és mindenki kulcsszerepet játszik.
Pufinak is megvannak a maga vadászeszközei.
De a rideg valóság az, hogy szinte minden, ami él, táplálékká válhat.
A korallok közül sem mind ártalmatlan.
Némelyikük ragadozó.
Tapogatóikat csalánsejtek borítják.
A belőlük kilövellő méreggel bénítják meg parányi zsákmányukat.
Ha Pufi életben akar maradni a zátony mélyén,
meg kell tanulnia, mi rejlik sötét zugaiban.
Vannak különösen veszélyes sikátorok.
Ez a horgászhal körülbelül akkora, mint a hüvelykujjunk.
Valóságos óriás a sok apróság között.
Pufi felfedezte a szuperképességét:
egy pillanat alatt felfújja magát, mint egy lufi.
Most is ez a trükk mentette meg.
Pufi a zátony egyik legkisebb hallakója, így állandó veszélyben van.
A képessége ideig-óráig megvédi a ragadozókkal szemben,
de nem nyújt tökéletes védelmet.
A Pufi számára ismeretlen, hullámok feletti világban vihar tombol.
Brutális ereje felkorbácsolja az óceánt.
Bár a zátony bőséges élelmet biztosít,
számos veszélyt is tartogat egy halporonty számára.
Az ösztöne azt súgja, a korallvároson túl békésebb vizekre lelhetne.
Ám ahhoz, hogy megtalálja, egy ismeretlen világon kell átkelnie.
A homoksíkságon.
Idekint mindenki csak magára számíthat.
A síkság számos tisztogató, szűrögető és odúlakó élőlénynek ad otthont.
Itt bizony farkastörvények uralkodnak.
A dűnék között Pufi megpillant
egy Heteropsammia cochleák között iszkoló kagylót.
Ezek a dió nagyságú korallok a homokban élnek,
fotoszintetizálnak, és apró élőlényekkel táplálkoznak.
De nem csak napfürdőből és nasiból áll az életük.
Mindig fennáll a veszély, hogy feldöntik vagy betemetik őket.
Ez a végüket jelentené, hiszen szükségük van napfényre.
De olykor váratlan helyről jön a segítség.
Igazán váratlan helyről.
Például egy féreglyukból.
A fecskendőféreg a Heteropsammia cochlea alján lévő nyílásban él.
Ő tartja egyenesen a korallt.
Cserébe élvezheti az általa nyújtott védelmet:
amikor a síkos albérlő élelem után kutat a homokban,
karavánként húzza maga mögött a korallt.
Itt nincs kis szerep, csak kis szereplő.
Bár Pufinak nem kell nagy távot megtennie,
egy kis hal számára ez egy megpróbáltatásokkal teli út.
A síkságon nincsenek búvóhelyek, és táplálék is alig akad.
Amikor már úgy tűnik, hogy a homoknak nincs vége-hossza,
oázis jelenik meg a láthatáron.
A mangrovegyökerek útvesztőjének zegzugai
táplálékkal és búvóhellyel is szolgálnak.
Egy kis hal nem is kívánhatna jobb helyet a lakmározáshoz,
cseperedéshez és túlélőképességei pallérozásához.
Nem ő az egyetlen, aki megtette ezt a zarándokutat.
A sekély víz sok zátonylakó halporontynak nyújt menedéket.
Pufi pompás halóvodát talált.
Remekül állnak a dolgok.
Pufi már napok óta nem evett.
Éhségében egy csikót is befalna.
Jó, igazából nem.
De sürgősen táplálék után kell néznie.
A helyiektől is tanulhatna ezt-azt.
A kisujjnyi csikóhalak e miniatűr világ tapasztalt vadászai.
Kedvenc csemegéjük az alig rizsszemnyi rákocskák.
Ezek a tengeri füvön legelésző, parányi lények algákat
és apró állatokat majszolnak naphosszat.
Fontos szerepet töltenek be a táplálékláncban.
Kapcsot képeznek a növények és a Pufi-féle nagyobb élőlények között.
A lagúnák rétjein algák és tengerifüvek fotoszintetizálnak, így jutva energiához.
Az óceán lakóit élelemmel,
a bolygót pedig oxigénnel látják el.
Ez komoly teljesítmény ilyen pici növényektől!
A tengerifű virága kisebb a pitypangénál.
Mágnesként vonzza a parányi rákokat,
vagyis Pufi és a csikóhalak kedvelt eledelét.
A rákok a méhekhez hasonlóan beporozzák a virágokat.
A lagúna sok-sok apró világ kozmosza.
Minél közelebbről nézzük, annál többet fedezünk fel.
Ezen a tengerifűszálon
egy mikroszkopikus nyelesféreg apró gyomra tartalmát üríti épp ki.
Nagyon keveset tudunk erről a világról.
Túlságosan pici.
Pufi, aki már hat hónapja lakik a sekély vízben, kamasszá serdült.
Ez az étvágyán is meglátszik.
Már négyszer akkora, mint volt.
Emellett az önbizalma is nőtt.
Ám továbbra is résen kell lennie.
A békés halóvodában is ólálkodnak ragadozók.
Ez a skorpióhal tökéletesen álcázta magát.
Így várja a gyanútlanul arra úszó áldozatokat.
De a túl jó álca néha visszaüt.
A lagúnát bonyolult kapcsolatrendszer szövi át.
Bárhová nézünk, zajlanak az események.
Ez a rák nem nézi jó szemmel, hogy a halak megrágcsálják az otthonát.
Vele aztán ne húzzon ujjat holmi szőlőnyi pillangóhal!
Amikor azt hiszi, végre megpihenhet, egy remeterák csörtet végig a polipjain.
Ez már több a soknál!
Bár a betolakodókat kitessékelő rák keménynek tűnik,
a korallja biztosította védelem nélkül ő is vacsoraként végezheti.
A ráknak éppúgy szüksége van a korallra, mint a korallnak őrá.
A zátonylakók túlélése kölcsönösen függ egymástól.
A kis Pufi már akkora, mint egy hüvelykujj.
Így, ötcentisen már kinőtte az óvodát.
Most, hogy megnőtt, visszacsábítja a táplálékban gazdag zátony.
Ismét át kell kelnie a homoksíkságon.
De immár fiatal felnőttként indul el,
hogy végleges otthonra találjon.
Pufi útját egy élelem után szimatoló, vak zombicsiga keresztezi.
A hozzá hasonló dögevők alkotják az óceán takarítóbrigádját.
Valakinek a piszkos munkát is el kell végeznie.
A közelben egy ragadozó kúpcsiga vadászik.
Megérzi a zombicsiga szagát.
Ádáz hajsza veszi kezdetét.
Legalább olyan akciódús ez, mint mikor az oroszlán a gazella nyomába iramodik.
Na jó, talán mégsem, de felgyorsítva egész izgalmas.
A zombi próbálhat eliszkolni,
de el nem bújhat.
A kúpcsiga kifinomult szaglása elől nincs menekvés.
Méregtüskéjével megöli a zombicsigát.
Hidegvérű gyilkos.
Idekint farkastörvények uralkodnak,
de Pufi nyugalmát már nem zavarja meg a káosz és a vérontás.
Inkább gyorsan megtömi a hasát, elvégre hosszú út áll előtte.
Ahogy Pufi a zátonyhoz ér, alig ismer rá egykori otthonára.
A korallok különös színe arra utal, hogy szenvednek.
A víz túlságosan meleg nekik.
A korallokon élő zooxanthellákat megviseli a hőstressz,
és a korallok kilökik őket.
Ám az általuk biztosított tápanyagok nélkül
a korallok kifehérednek és éheznek.
Haldokolnak.
Pufi mélytengeri nagyvárosából, amely több ezer éven át épült,
a melegedő óceán hatására csak romhalmaz maradt.
Bolygónk több korallzátonya is hasonlóan katasztrofális állapotban van.
A helyzet évről évre rosszabb.
Hacsak nem változtatunk az életvitelünkön,
Pufi világa nyomtalanul eltűnik.
Bár ez volt Pufi eredeti úti célja,
itt nem maradhat.
Továbbáll, hogy egy egészséges zátonyon találjon otthonra.
Pufi immár kétéves,
és tízszer nagyobb, mint amikor a zátonyra érkezett.
Most már akkora, mint a tenyerünk.
Ismét eljött az az időszak,
amikor a Hold állása és a víz hőmérséklete korallok milliárdjaiban indítja be
a szaporodási ösztönt az ausztráliai Nagy-korallzátonyon.
Az egyre sűrűbben szállingózó ivarsejtbatyuk
reménnyel árasztják el a tengert.
Egy új nemzedék útra kel, hogy helyrehozza a korallzátonyokat, és újakat létesítsen.
Ezen az éjszakán több ezer zátonylakó vesz részt a tömeges ívásban.
Ez a Föld legnagyobb szaporodási eseménye.
Némi szerencsével a pici lárvahősök találnak olyan helyet,
ahol a halak egészségesek,
a víz tiszta,
és pont megfelelő a hőmérséklet.
Ha minden nehézség ellenére sikerrel járnak,
beteljesíthetik a küldetésüket:
tovább építhetik a Föld legnagyobb élő struktúráját.
Pufi most már boldog lehet: talált egy egészséges korallzátonyt.
Most, hogy már nagyobb és magabiztosabb,
a régi ellenségei jobban járnak, ha messze elkerülik.
Igen, ez rád is vonatkozik, tűzhal.
Úszd el a csíkot!
Felnőtt fejjel Pufinak területet kell találnia,
amit később úgy fog majd ismerni, mint az uszonyát.
Megvédi a többi hím gömbhallal szemben,
abban bízva, hogy egyszer párra lel.
Pufi a párjával akár egy évtizedig is elélhet.
Egy nap majd ivadékokat hoznak világra,
hogy ők is eljátsszák a maguk szerepét e csodás ökoszisztémában.
Nagy feladat áll előttük.
Csak nemrég nyertünk betekintést ebbe a parányi világba.
Ezek az apró teremtmények
intelligensebbek és komplexebbek, mint hittük volna.
Még sokat úszkálhatnánk nyerges gömbhalakkal,
álcázott szörnyekkel és színes korallokkal.
Ezek a rendkívüli kis lények mindent megtesznek,
hogy fenntartsák törékeny világukat.
A többi rajtunk múlik.
A feliratot fordította: Somogyi Tímea