Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN ORIGINALDOKUMENTÄR FRÅN NETFLIX
Tänk dig att du föds in i en galax av små varelser på drift.
En prick, vilse i oceanen.
Du har aldrig träffat dina föräldrar.
Ingen visar vart du ska eller vad du ska göra.
Så börjar livet för den här spetsnosade blåsfisken.
Vi kan kalla honom Puff.
Bara ett par månader gammal är han mindre än en fingernagel.
På drift i oceanen, på väg mot en osäker framtid.
Det här är Puffs värld.
Ett pulserande korallrev, hem åt tusentals varelser.
Men för att se vad Puff ser måste man titta närmare.
Ännu närmare.
För varje korallrevs historia börjar med dess minsta varelser.
För första gången har vi öppnat ett fönster till deras otroliga värld.
En värld där drama utspelar sig på en skala som är för liten, för snabb,
eller för långsam för det mänskliga ögat att uppfatta.
Och ur Puffs minimala synvinkel måste den te sig nästan magisk.
Revet som vi aldrig sett det förut.
För blotta ögat kan det öppna havet verka livlöst.
Men när man tittar närmare avslöjas miljarder små varelser.
Vissa är så små att hundratals skulle få plats i en droppe vatten.
Här börjar Puff sin resa genom livet.
Han kläcktes ur ett ägg på revet och drev ut till havet med strömmen
för att livnära sig på plankton.
Så börjar många revfiskar sina liv.
Men efter några månader räcker inte dessa mikroskopiska munsbitar.
Han måste hitta större saker att äta.
Och det är ett problem stort som havet.
Hur ska Puff hitta tillbaka till revet?
STORA BARRIÄRREVET
Nånting fantastiskt händer när många samlas på ett ställe.
Samlingar skapar uppståndelse, och ett korallrev är en hektisk plats.
Ljud kan färdas kilometer under vatten.
Puff behöver bara lyssna.
Det mesta du ser här är byggt av djur som är mindre än din fingertopp.
Tusentals liv och miljontals historier utspelar sig.
Tror ni mig inte? Pröva att se det ur Puffs perspektiv.
De minsta av dessa djur är inte större än ett sandkorn.
Puffs nya värld är ett mikrouniversum av små varelser som lever sina liv
obemärkt av jättar som oss.
Vid tre månaders ålder är Puff inte större än en geléböna.
Det är inte bara skrämmande. Det är farligt.
Som tur är har Puff ett genialt sätt att försvara sig.
Han är giftig, och han har en varningsetikett.
Hans färgteckning säger: "Ät mig och du kommer att ångra det."
Men att vara giftig gör honom inte oövervinnlig.
Och i närheten lurar ett rovdjur.
En drakfisk.
Denna rovlystna jägares ståtliga fenor är perfekta för att driva in små byten
i trånga ställen.
De flesta unga revfiskar överlever inte sitt första levnadsår.
Som tur är för Puff skapar korallen en labyrint av passager
där ett fiskyngel kan gömma sig över natten.
Utom synhåll, och utom fara.
Medan Puff sover börjar marken i hans värld att röra sig.
Varje år signalerar månen, tidvattnet och vattentemperaturen
till miljarder koraller att det är dags att släppa ut sin avkomma i havet.
I munnarna på små korallpolyper dyker små paket med könsceller upp.
Med nästan felfri synkronicitet lyfter de…
…och färdas till ytan.
De driver med strömmen och blandas med könsceller
från tusentals andra korallkolonier.
Om ett av de miljarder ägg som släppts ut skulle möta sin motsvarighet…
…händer nånting extraordinärt.
En mikroskopisk larv bildas,
en knappt synlig varelse på väg att bygga en ny korallkoloni.
Den driver omkring i flera dagar,
tills den hör revets kall,
dyker…
…och trotsar ett minfält av rovdjur och fällor.
När man är liten som ett korn kan en räka på tre cm vara monstruös.
På revet söker larven efter ett perfekt hem.
När den hittar rätt plats förvandlas den,
från en fritt simmande larv till en ung korall.
När den växer skapar dess skelett en del av revet.
Med hjälp av andra små byggarbetare bygger korallerna levande strukturer
som skapar hem åt otaliga andra varelser.
Det tar hundratals, ibland tusentals år,
för generationer av små revbyggare att bygga Puffs korallmetropol.
I sitt gömställe i revet är Puff säker tills vidare.
Men han måste ge sig ut bland rovdjur och leta föda.
Och återigen hjälper korallerna till.
För koraller alstrar energi som ger föda åt djuren på revet.
Det börjar med encelliga, växtliknande varelser
som lever i korallerna, zooxanthellae.
Låt inte namnet lura dig.
Allting här är väldigt litet.
Dessa små krabater är korallens livspartner.
De tar energi från solljuset för att föda sina korallvärdar.
Och när korallerna växer och frodas delar de sin energi med resten av revet.
Vissa djur tar upp energin direkt genom att äta korallen.
Den här lilla törnekronan använder små ögonfläckar i änden av varje arm
för att hitta korallkolonier.
Ett skarpt luktsinne hjälper den att hitta rätt art.
Den slukar korallpolyperna och lämnar ett ärr på revet.
Alla invånare äter inte korallen direkt.
Om de gjorde det skulle de förstöra sitt rev.
Lyckligtvis finns det ett annat sätt koraller levererar föda på.
De gör det med slem.
Koraller avger ett slem som är för fint för Puff att äta.
Men en uråldrig grupp organismer ser till att energin inte går förlorad.
Svampar.
För blotta ögat kan de verka orörliga,
men om man skyndar på tidsförloppet avslöjas deras viktiga roll på revet.
Svampar pumpar enorma mängder vatten genom sina kroppar
och filtrerar bort korallslemmet och utnyttjar energin för att kunna växa.
När de har fått tillräckligt
koncentrerar svamparna organisk slagg på sin yta
och skapar en lagom stor buffé för småvarelser att äta av.
Och de djuren äts upp av något större varelser.
Åh nej, "något större"? Nej, den här var för stor.
Den är enorm.
Det här var bättre.
En del av den återvunna svampfödan åker med upp i vattenpelaren,
där den fångas upp och äts av filtrerare, som julgransmasken,
helt klart havets festligaste mask.
Denna mandelstora porslinkrabba använder fjäderlika klor
för att fånga upp små födopartiklar ur vattnet.
Här nere är varje yta täckt av liv.
Inget går till spillo.
På en havssnäckas rygg, stor som en oliv,
lever ännu mindre varelser.
Utan dessa små varelser som återvinner energin i korallerna
skulle inte de större ha nåt att äta.
Livet på revet är beroende av tusentals varelser som samverkar,
var och en med en viktig roll.
Puff är perfekt anpassad till att jaga i den här lilla världen.
Men den bistra verkligheten är att det mesta som äter kan också ätas.
Alla koraller är inte ofarliga.
Vissa är rovdjur…
…med tentakler täckta av dödliga celler som harpunerar
och förlamar byten små som korn.
Om Puff ska överleva revets djup måste han lära sig alla hemligheter
som lurar i dess skrevor.
Vissa passager är mer förrädiska än andra.
Den här marulken är lika lång som en tumme.
En jätte i den här mikrovärlden.
Puff har upptäckt sin superkraft.
Han kan svälla som en ballong på en bråkdels sekund,
ett trick som just räddat hans liv.
Som en av de minsta fiskarna på revet är Puff i ständig fara.
Hans superkraft kan hejda rovdjur ett tag, men andra krafter är bortom hans kontroll.
Ovanför vågorna nalkas en storm i en värld Puff aldrig kan känna.
Dess brutala kraft når djupt ner i havet.
Trots överflödet av föda är revet en förrädisk plats
för ett fiskyngel.
Instinktivt vet han att det kan finnas säkrare vatten bortom korallmetropolen.
Men för att hitta denna oas måste han korsa en främmande värld,
sandbottnen.
Bland sandkornen får varje krabba klara sig själv.
Sandbottnen är hem åt varelser som äter as, silar och gräver.
Här är det skoningslöst för ormstjärnor.
I sanddynerna hittar Puff en mollusk som drar sitt skal
genom en trädgård av koralldjur.
Dessa valnötsstora koraller lever i sanden
och absorberar solljus och livnär sig på pyttesmå varelser.
Men allt handlar inte om att sola och äta.
De är i ständig fara att välta eller bli levande begravda.
En dödsdom för en korall som behöver solljus.
Men ibland kommer hjälp från oväntat håll.
Riktigt oväntat håll.
I det här fallet, från ett maskhål.
Stjärnmasken lever i ett hål i korallens undersida.
Masken håller sin hyresvärd upprätt.
I gengäld erbjuder korallen skydd
medan dess hala hyresgäst söker igenom sanden efter föda
med sin korallvagn på släp.
Det finns inga små roller här, bara små organismer.
Färden över sandbottnen utgör inget stort avstånd.
Men för ett fiskyngel är det en odyssé.
Här finns ingenstans att gömma sig, och inte mycket att äta.
Just när det verkar som sanden aldrig ska ta slut
syns oas i horisonten.
En labyrint av mangroverötter,
skrymslen och passager, mycket att äta och färre sätt att ätas på.
Den optimala platsen för en tumnagelstor fisk att äta,
växa och finslipa sin överlevnadsförmåga på.
Han är inte den enda som gjort denna pilgrimsfärd.
Det grunda vattnet är en fristad för alla möjliga slags fiskyngel.
Puff har hittat sin fiskbarnkammare.
Det ser ljust ut.
Det har gått flera dagar sen hans senaste mål.
Han skulle kunna äta en häst.
Eller kanske inte. Men han måste hitta föda,
och det snabbt.
Att se hur lokalinvånarna gör kan hjälpa.
Lillfingerstora sjöhästar är mästerjägare i den här miniatyrvärlden.
De föredrar kräftdjur som är mindre än ett riskorn.
Dessa små betare mumsar på alger och mikroskopiska djur i sjögräset.
De spelar en viktig roll i näringskedjan här.
En länk mellan växterna och större djur som Puff.
På lagunens ängar tar alger och sjögräs energi från solen.
Det förser invånarna med föda och alstrar syre åt resten av planeten.
Det är ett stort jobb för dessa små växter.
Sjögräsblommor är mindre än maskrosor.
Och de lockar till sig de små kräftdjur som Puff och sjöhästarna älskar att äta.
Precis som bin kan kräftdjur bära pollen från blomma till blomma.
Lagunen är ett kosmos av världar inom världar.
Ju närmare man tittar, desto mer finner man.
På ett sjögrässtrå
rullar en mikroskopisk entoprokt innehållet i sin lilla mage.
Mycket lite är känt om denna värld. Den är helt enkelt för liten.
Efter sex månader i det grunda vattnet är Puff nu en tonåring.
Och han äter som en.
Han har fyrdubblat i storlek, och hans självförtroende har ökat.
Men han får inte sänka garden.
Även i denna idylliska barnkammare ligger rovdjur i bakhåll.
Denna drakhuvudfisk är perfekt kamouflerad och väntar på att ett byte ska passera.
Men ibland kan kamouflaget slå tillbaka.
Lagunen är ett nätverk av relationer.
Överallt utspelar sig små historier.
Den här vaktkrabban gillar inte att fiskyngel äter på hans hem.
Han tänker inte tåla nåt ofog från en liten fjärilsfisk.
Just när han trodde att han var klar trampar en eremit på hans polyper.
Och det är ju inte acceptabelt.
Krabban må verka tuff när han jagar iväg inkräktare,
men utan sin korall som tillflykt kan han också bli någons middag.
Krabban behöver sin korall, och korallen behöver krabban.
Varje varelse är beroende av andra för sin överlevnad.
Lilla Puff har blivit lika stor som en människas tumme,
precis över fem cm lång, och har nu växt ur barnkammaren.
Nu när han är större är revets rikedom på föda mer lockande.
Han måste ta sig över sandbottnen igen, men den här gången som ung vuxen
i jakt på sitt permanenta hem.
Tidigt under färden stöter Puff på en blind zombiesnäcka
som nosar efter nästa måltid.
Små asätare som han är havets städpersonal.
Det är ett smutsjobb, men nån måste göra det.
I närheten är en kägelsnäcka på jakt.
Och han får upp vittring på en zombiesnäcka i strömmen.
En låghastighetsjakt börjar.
Som när ett lejon jagar en gasell är det en rafflande jakt.
Nja, men det blir spännande om man skyndar på tidsförloppet.
Här kan man fly…
…men inte gömma dig.
Inte från en kägelsnäckas skarpa vittring.
Kägelsnäckan gör slut på zombien med en giftig harpun.
Hänsynslöst.
Här är det skoningslöst för snäckor.
Men Puff tar allt dödande och all förödelse med ro.
Och nu tänker han mer på att få i sig lite föda
på den långa färden till revet.
När Puff närmar sig revet finner han en förändrad värld.
Konstiga färger visar att korallerna lider.
Vattentemperaturen är långt över deras trivseltemperatur.
Zooxanthellerna är stressade, och korallerna börjar driva ut dem.
Utan sina små livspartner som förser dem med föda
börjar de blekna och svälta.
Korallerna håller på att dö.
Puffs undervattensmetropol, uppbyggd över tusentals år,
har vittrat sönder av ett allt varmare hav.
Många av vår planets korallrev är redan i detta katastrofala tillstånd.
Varje år fortsätter kollapsen.
Om vi inte förändrar hur vi gör saker i vår värld
kommer Puffs värld upphöra att existera.
Det här skulle vara färdens slut, men här kan inte Puff stanna.
Han måste hitta ett friskt rev som kan bli hans hem.
Vid två års ålder
är Puff nu tio gånger längre än när han kom till revet,
ungefär lika stor som en handflata.
Det är den tiden på året igen, när måncykeln och vattentemperaturen
utlöser reproduktionssystemet för miljarder koraller
på Australiens Stora Barriärrev.
Något som först bara sipprar ut svämmar snart över havet med hopp.
En ny generation ger sig ut för att reparera, återställa
och skapa nya korallrev.
Samma kväll ansluter sig tusentals andra varelser
till massfortplantningen.
Det är den största reproduktiva händelsen på jorden.
Med lite tur kommer några av dessa mikroskopiska hjältar
att driva till en plats där fisken är frisk,
vattnet är rent, och temperaturen är precis rätt.
Om de gör det kommer de kanske,
mot otroliga odds, att slutföra sitt viktiga uppdrag:
att bygga och underhålla den största levande strukturen på jorden.
Puff har äntligen hittat en plats där han trivs, ett friskt korallrev.
Nu när han är större och mer självsäker håller sig hans gamla fiender undan.
Ja, simma vidare, drakfisk.
Simma vidare bara.
Puff är nu fullvuxen och hittar snart ett revir
som han kommer att bli en fena på att hitta i.
Han får försvara det mot andra blåsfiskhanar
i hopp om att en dag hitta en partner.
Puff och hans partner kan leva i nästan tio år.
En dag kommer deras yngel att slungas ut i havet
och spela en viktig roll i detta underbara ekosystem.
Och de får stora skor att fylla.
Vårt fönster mot den här världen har knappt öppnats.
Dess små varelser är mer intelligenta och komplexa än vi hade kunnat tro.
Det finns fortfarande vilda blåsfiskar, kamouflerade monster, färgglada koraller.
Dessa små varelser gör allt de kan för att underhålla sin ömtåliga värld.
Resten är upp till oss.
Undertexter: Ralf Sjölander