Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Pojďte honem.
Co jste vzali?
- Já kostku cukru. - Drobek sušenky.
- Já nehet. - Fuj.
- Tati? - No?
Příště se vloupáme do domu s…
Co to je?
To je…
Dovnitř! Hned!
Je to…
Legrační. Můžeme to sníst?
Ne! Je to…
Červenka, řekl bych.
Ahoj, Robin.
Necháme si ji?
No, možná.
Koneckonců, je to jen malá…
červenka.
Čekejte.
Pořád čekejte.
A teď pomalu…
- Ano! - Hej!
Jdem vyloupit dům a naplnit si bříška.
Možná jsem pták, však kradu se jak myška.
- Co dnes ukořistíte? - Drobeček koláče?
- Něco plesnivého. - Já šlohnu celou kůrku.
To já šlohnu celý sendvič. Vážně.
- To se ti nepovede. - Jak ho šlohneš?
Takhle.
Závod k plotu!
To bylo moje oko!
Nechte toho.
- Pipe, jdi. - Jo.
- Dink, ocas. - Jo.
- Flynne, Flin, klid. - Jo.
A Robin…
Chápu, tati!
Nic jsem neřekl.
Robin!
Robin?
Zásady plížení prosté jsou.
Plížiči kůrku ukradnou.
- Nebo lívanec. - Drobeček.
Nebo zapadlé hranolky kousíček.
Drobky, kůrky, chléb.
Zbytky kaše, smetí z koše.
Co kdo k jídlu ztratil, chcem si domů brát.
Teď hledejte vchod tajný, mějte oči na stopkách.
- Díru. - Škvíru.
- Mezeru. - Kudy se protáhnout dá.
Domem se plížíme, po špičkách tiše chodíme.
Držte se stínů, nehlučte.
Šeptejte, jen nekřičte.
- Co? - Pojďte.
Nakonec to hlavní, lidi divná cháska jsou.
Nesnáší hosty nezvané,
nesmíme nechat stopu jedinou.
Drobky, kůrky, chléb. Zbytky kaše, smetí z koše.
Co kdo k jídlu ztratil, chcem si domů brát.
Celý sendvič!
Až to všechno shromáždíme, potichu se vypaříme.
- S drobečky. - A radostí.
S náručí plnou sladkostí.
- Nehluč. - Robin!
Nenech stopy.
Ze stínů jídlo naber si.
Zásady plížení prosté jsou.
Lidi!
Robin!
Tak tam už se nevrátíme.
Nakladou pastičky,
možná si pořídí i kotě.
Kotě, fuj!
Neposlouchej je.
- Výborně, Robin. - Co?
No, ta lžička a sendvič a…
Pipe, to stačí.
Zatím máme dost jídla.
Je tu ten sáček čaje.
Nesnáším čaj!
Dobře. Pojďme spát.
To nic, Robin. Zvládneme to.
Jo. Příště si prostě
dám pozor na lžičky. Jo.
Tolik džemu!
Sendvič…
„Ahoj, Robin. Co neseš?“
„Drobečky? Pro celou rodinu?“
„Brnkačka. Vzala jsem je v domě lidí.“
„Páni, Robin! Jsi ten nejlepší plížič na světě!“
Jak se Pip bude tvářit,
až přijdu s drobkem jako jeho hlava?
Ne.
Promiň.
- Nevíš, kde… - Ne!
Dobře. I tak děkuju.
Dům lidí.
Pardon. Nedošlo mi, že to je…
kočičí dům!
Ne.
To je ano!
Kočka!
Božínku.
Hloupý ptáku, leť!
Co? Počkej!
Proč neletíš?
Neumím létat.
Proč ty neletíš?
- Mám zlomené křídlo! - Jak se to stalo?
Strako? Počkej na mě!
- Pojď do bezpečí. - Díky. Je kočka pořád…
Chudinko.
To je hrůza!
Být venku tak sama…
- Jsme tu v bezpečí? - Ano. Jsme v bezpečí.
Trny odradí nezvanou návštěvu.
Obvykle.
Super.
Tohle je tvůj dům?
Je velmi…
Díky. Podle mě je spíš…
Perfektní.
No tak…
Dům lidí.
Jistě mají haldu drobků.
Oni. To ano.
Ti mají haldu všeho.
A to díky té kouzelné lesklé hvězdě, co plní přání.
Jo.
Kouzelné lesklé…
Co prosím?
Hvězdě.
Ty ne…
Jasně!
Musí být někde tady.
Jednou ročně lidi porazí ten nejšpičatější strom v lese,
ověsí ho třepáním a oždobami,
až je celý blikotavý a nádherný. Jako ten můj.
Pak nahoru pověsí lesklou kouzelnou hvězdu,
něco si přejí a ráno dostanou, co chtěli.
Drobečky.
Drobečky?
Nebuď směšná.
Co může být lepší než drobečky?
„Co může být lepší…“
Věci!
Věci ti zajistí štěstí.
Věci nikam neuletí.
Zůstanou s tebou napořád. Na věci je spolehnutí.
Vidíš tu vanu? Na té si zakládám.
Pravý porcelán! Ehm.
Miluju zátky, nejsem snob, tenhle model, to je top.
Křeslo z ježčí kůže.
Vše se hodit může.
Provázek je z limitované edice.
Já byl jsem pták, co nelétá, nerozletí se do světa.
Tak jsem se obklopil nádherou.
A našel velikost svou!
Jsi-li sám, máš trápení, věci ti chýši v domov promění.
Nevíš, nápady kde brát? Lampa bude kamarád.
Jsi uvnitř prázdný? Nestačíš? Tak chýši věcmi zaplníš.
Věci, ty ti štěstí dají. Přátelům se vyrovnají.
Nemáš o koho se starat? Komu příbory prostírat?
Nejmilejší společnost je tahle malá nádhernost.
Prostě si přej něco lepšího než drobečky.
Aha.
Lepšího než drobečky?
Třeba celý sendvič!
To je fuk.
Dobře.
Udělám to.
- Co? - Dojdu pro hvězdu.
Nemožné! Je v domě lidí.
Nezmínila jsem, že mě vychovaly myši.
Proto ty uši.
A jestli my myši něco umíme, je to plížení.
Co prosím?
Plížení do domů.
Pro věci. Které šlohneme.
Jasně.
Jasně!
Ukaž mi to.
Jsem uvnitř.
Co to děláš?
Máš čekat venku.
- Myslel jsem, že… - Lidi!
Tak jo.
Budeme muset být ty nejplíživější myši na světě.
Já nejsem myš.
Prostě dělej přesně to, co já.
Co to děláš? Probudíš lidi!
Dělám plíživou myš.
To není plížení.
Když jsi myš, nesmíš na sebe upoutat pozornost.
Opatrně.
Mám ji!
Lidi!
Na blázny, co neumí létat, to není zlé!
Proč nelétáš?
Neučili mě to. Myši nelétají.
Stačí mávat křídly!
Ne, díky. Já radši…
Dobře!
Jsi talent!
Božínku.
Hvězda!
Perfektní.
Zdravím.
Co to je?
Neočekávaná návštěva.
Proč
se ten ptáček plíží po podlaze jako
myš?
A koho se snažíš oklamat tím nesmyslem, co máš na hlavě?
- Jsem z rodiny myší… - Myší?
A ty uši jsou…
Chápu.
Tak tragické. Tak smutné.
Snažit se zapadnout.
Nikdy nebudeš opravdická myš.
Ale ne, já…
Víš,
jsi mimo.
Jsi divná.
Jsi stvůra.
Ne, nejsem.
Myší uši, k tomu zobák ptačí.
No a?
Jsi úkaz nevídaný, absurdní, k pousmání.
Na schovávanou hrát si budem radši. Chceš?
Jako myš totiž neobstojíš, jsi příšerná.
Falešné uši a plížení nestačí.
K čemu je ti být jak myš? Nesnaž se, pojď ke mně blíž.
Znám místečko, kam zapadneš jak nic.
Místo perfektní, kam zapadneš jak nic.
Já vybíravá nejsem, to snad víš?
Je jedno, jsi-li pták, či myš.
Koneckonců, pod kůží všichni stejní jste.
Jen to, co je uvnitř, váhu má.
Zapadnout může být hračka.
Stačí se trochu mačkat.
Schovej ty uši, pojď ke mně blíž.
Na jedno polknutí se uvelebíš.
K myším nezapadáš, ale u mě v bříšku
se najde místo pro jednu nepovedenou myšku.
Místo pro jednu nepovedenou myšku.
Jsi vážně příšerná myš
a nemáš se kam odplížit.
Robin! A hvězda!
A…
To je zlé.
Ustup!
Jejda.
Teď je to horší.
Dokázali jsme to! Věčné štěstí čeká!
Víš, že my myši se umíme plížit.
Plížit?
Myslím, že myši nám nejdou. Jako myši jsme příšerní.
Ale koho to zajímá? Máme hvězdu!
Příšerní?
Nejsem příšerná myš.
Nebo jo?
Tohle sem.
A je to.
Není to báječné?
Asi jo.
Snad už sis vymyslela lepší přání
než olezlý sendvič.
Třeba zrcadlíčko. Lesklý přepínáček. Nebo ořezíváčko.
Nebo náprstík. A co takhle zavírací špindlík…
Jo.
Přeju si, abych nebyla pták.
Chtěla bych být myš.
Opravdická.
Strako?
Robin?
Nevyšlo to, viď?
Ne.
To nic. Však se to dalo trochu čekat, ne?
Hvězdy a přání.
Bláznivý sen.
Nic jiného.
Šílený…
bláznivý…
sen!
Funguje to! Robin! Hvězda!
Funguje!
Opravdická.
Co je to? Pro mě?
Krásná, lesklá…
nádhera!
Co to…
- Robin! - Robin!
Robin!
Tati?
Všude tě hledáme!
- Robin? - Promiň, já…
Šla jsem šlohnout drobečky, ale všechno se pokazilo.
Protože, no,
asi jsem příšerná myš.
Robin.
Sama bych to neřekla lépe.
Dovnitř!
Kotě!
To nic.
Nebojte se. Nemůže se vejít
do dveří!
Podívejme.
Je tu celá rodinka.
Co to děláš?
- Robin! - Co to dělá?
Dělá příšernou myš.
Zásady plížení prosté jsou.
A to!
A tohle a tamto!
Ty jsi vážně příšerná,
příšerná myš.
A nemáš se kam odplížit.
Počkat.
Nemusím se plížit.
Jsem ptá…
k.
Robin!
Tati!
Au.
- Robin! - Tati!
Robin!
- To byla ta nejneplíživější… - A hloupá…
- A báječná… - Ptakomyší podívaná na světě!
Robin, byla jsi úžasná.
Díky, tati.
Robin, ty nejsi myš.
Ale samozřejmě myš jsi.
- Je to matoucí? - Co? Je to pták.
No právě. Je pták a to je báječné.
Ale já chci říct, že jsme myší rodina. My všichni.
- Je kočka z rodiny? - Ne. Chtěla nás snít.
- Protože nás miluje? - Ne. Má nás za kořist.
- Takže teď létáš? - No jo. Asi jo.
Pořád máme hlad a ty jsi zničila Strace dům.
To nevadí. Jsou to jen věci.
Jo, a navíc se neumím plížit.
Vždycky na sebe strhnu pozornost.
Hej! Vy dva tam! Do ouška vám zazpívám.
My budem držet se stínů,
nekřičet, šeptat jenom, nehlučet.
Já letím k vám, pozornost upoutám.
- S drobečky. - Hrstí rozinek.
A mincí z hroudy lepivých hovínek.
Já se tady natřásám, rodinka má se plíží k vám.
- Ticho ani muk. - Ale jo.
- Nenech stopy. - Nech je tam.
- Ve stínu. - Na světle.
- Ber nutné. - To je moc.
- Strako! - Díky!
To zásady plížení jsou.
Promiňte!
No.
To je sendvič!
Překlad titulků: Markéta Demlová