Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
За мною.
Що ви поцупили?
-Шматок цукру. -Бісквітний м'якуш.
-Ніготь. -Ой.
-Тату. -Так?
Чи можемо ми наступного разу…
Що це таке?
О, це…
Усередину! Хутко!
Це ж… Це…
Щось кумедне. Воно їстівне?
Ні! Це ж…
Гадаю, це вільшанка.
Привіт, Робін.
Залишимо собі?
Можливо, так.
Зрештою, це лише маленька
вільшанка.
Зачекайте.
Не поспішайте.
Ідімо повільно…
-Так! -Агов!
Зараз до будинку заліземо ми нишком.
Може, я і пташка, але крадуся, наче мишка.
-Що хочете стягти? -Може, м'якушку пирога.
-Щось запліснявіле. -Я поцуплю окраєць.
Я поцуплю цілу канапку. Так.
-Це неможливо. -Як ти поцупиш канапку?
Ось так.
Гайда до паркана!
Прямо в око!
Припиніть.
-Ти попереду. -Так.
-Хвіст догори. -Ага.
-Без форсу. -Гаразд.
А ти, Робін…
Добре, татку!
Я ж іще не сказав.
Робін!
Робін?
Якщо правила крадіжки знаєш,
Можеш поцупити окраєць.
-Чи коржик. -Чи пиріжок.
Чи жир із кришки, чи шмат картоплини.
М'якуші й окрайці,
Пластівці й крихти.
Залюбки поцупимо будь-які відходи.
Треба знайти проріху, добре роздивись.
-Дірку. -Щіль.
-У вікні шпарину. -Гайда всередину.
Навшпиньки прокрадемося, Навкруг чкурнемо тишком
У темряву німу,
Говорячи лиш нишком.
-Що? -Мерщій.
Тепер найголовніше, що треба пам'ятати,
Людиська не раді нас вітати.
Тож ми не повинні залишати слідів.
М'якуші й окрайці, пластівці й крихти.
Залюбки поцупимо будь-які відходи.
Ціла канапка!
Зробивши справу, ми зникаєм, І про це ніхто не знає.
-З їжею. -І теплом у серці.
І пригорщею вишневого варення.
Без звуків,
Без слідів
Брати, що потрібно.
Ось такі правила крадіжки.
Людиська!
Робін!
Що ж, сюди більше не ходитимемо.
Вони поставлять мишоловки або навіть заведуть кошеня.
Кошенята!
Не слухай їх.
-Чудово, Робін. -Що?
І ложка, і канапка, і…
Піпе, досить.
Годі тобі. У нас є що їсти.
Маємо пакетик чаю.
Мені набрид чай!
Гаразд. Що ж, лягаймо спати.
Не хвилюйся. Щось придумаємо.
Так. Наступного разу я…
Триматимуся подалі від ложок.
Уся пліснява!
Канапка.
«Робін, що це таке?»
«М'якуші? Для всієї сім'ї?»
«Так. Це було легко. Поцупила їх у людиськ».
«Отакої! Робін, ти найдивовижніша крадійка!»
Побачити б лице Піпа,
як я принесу м'якуш із його голову.
Ні.
О, перепрошую.
-Чи не знаєте ви… -Ні!
Гаразд. Усе одно дякую.
Будинок людиськ.
О, вибачте. Я не знала, що тут…
живе кішка!
Ні.
Ось. Те, що треба!
Кішка!
Господи.
Дурна пташко, лети!
Що? Заждіть!
Чому ти не летиш?
Я не вмію.
А ви чому?
-У мене зламане крило! -О ні. Як це сталось?
Пане Сороко! Зачекайте!
-Тут буде безпечно. -Дякую. А кішка все ще…
Бідолашка.
Жахливо!
Сама однісінька там…
-Тут ми в безпеці? -Так. У безпеці.
Шипи захищають від незваних гостей.
Зазвичай.
Це добре.
Це ваше помешкання?
Воно дуже…
Що ж, дякую. Гадаю, воно скоріше…
Бездоганне.
Ну…
Будинок людиськ.
Там повно м'якушів.
Їх. Так.
У них там повно всього.
І все завдяки чарівній яскравій зірці бажань.
Так.
Чарівна яскрава…
Вибачте, що?
Зірка.
Не знаєш?
Гаразд!
Так, має бути десь тут.
Раз на рік людиська зрубують у лісі дерево з найдовшими голками,
щоб почепити ігрошки й дожчик.
І дерево розквітає пишним мерехтінням.
Як моє.
Потім на верхівці вони вішають яскраву чарівну зірку
й загадують бажання, а вранці отримують усе, що забажають.
М'якуш.
М'якуш?
Яка маячня.
Що може бути краще за м'якуш?
«Що може бути краще…»
Речі!
Речі роблять тебе щасливим,
Речі нікуди не полетять,
Речі будуть з тобою завжди, На речі ти можеш покластись.
Бачиш ванну? Вона дизайнерська,
Із порцеляни! Майже.
Хочу мати найновішу кришку, Я їх люблю до нестями.
Крісло? Із хутра їжака.
Защітки? У мене є.
А це мотузка обмеженої серії.
Я був птахом, що не вмів літати, І від того почувався мізерним.
Оточивши себе розкішними речами,
Я став велетенським!
Геть життя в страху,
Речі перетворили халупу на дім.
Немає живої душі? Я розмовляю з абажуром.
Він пустий? Цього мало? Заповни порожнечу гарними речами.
Речі роблять щасливим. Нащо друзі? Є крісло-черевик.
Немає про кого піклуватись? Начисти столові прибори.
Немає кращого товариства, ніж один пенні.
Треба загадувати щось краще, ніж м'якуш.
Авжеж.
Краще, ніж м'якуш?
Як ціла канапка!
Пусте.
Гаразд.
Я це зроблю.
-Що саме? -Дістану зірку.
Це неможливо! Вона в будинку людиськ.
Може, я не казала? Я росла серед мишей.
І тому є вуха.
А найкраще, що ми вміємо, — це крастися.
Тобто?
Ну, у будинки.
Шукати їжу. Тобто красти.
Авжеж.
Авжеж!
Навчи мене.
Так, я всередині.
Що ви робите?
Ви мали чекати зовні.
-Я гадав, що ми… -Людиська!
Гаразд.
Ми станемо найкращими крадіями серед усіх мишей.
Я не миша.
Повторюйте за мною.
Що ви робите? Розбудите людиськ!
Крадуся, як миша.
Так неправильно.
Бути мишею означає
не привертати до себе уваги.
Обережно.
Є!
Людиська!
Не погано для бовдурів, що не літають?
Чому ти не літаєш?
Мене не вчили. Миші не літають.
Це легко! Просто махай!
Ні, дякую. Я лише…
Гаразд!
У тебе виходить!
Господи.
Зірка!
Дивовижно.
Привіт.
Що це таке?
Непроханий гість.
Ба!
Це маленька пташка, що крадеться по підлозі, наче…
миша?
Кого ти хочеш обдурити цими дурницями?
-Я живу серед мишей, тож… -Мишей?
О, і вуха…
Розумію.
Так прикро. Так сумно.
Прагнеш бути як усі.
З тебе не вийде справжня миша.
О ні, я…
Розумієш,
ти невдаха.
Ти химера.
Ти опудало.
Неправда.
Мишачі вуха, пташиний дзьоб.
Саме так.
Ніколи не бачила Такої дивної недоладної пташки.
Може, пограймо в схованки?
Ти не миша, а страхіття.
Бути як усі — це не лише одяг і поведінка.
Якщо прагнеш бути як усі, я тобі допоможу.
Я знаю ідеальне місце для тебе, моя люба.
Для тебе в мене є ідеальне місце.
Я непримхлива, будь зі мною. Що в імені твоєму?
Вільшанка чи миша?
Зрештою, під шкірою ви всі однакові.
Важливо те, що всередині.
Бути як усі дуже легко.
Лише стиснути й розчавити.
Знімай ці вуха, ходімо зі мною.
Один ковток, і ти в ідеальному місці.
Ти не як усі, але будеш там, де всі.
Для тебе в мене є ідеальне місце.
Ти справді нікудишня миша,
якій нема куди шмигнути.
Робін! І зірка!
І…
Халепа.
Геть!
Ой.
Ще більша халепа.
У нас вийшло! Нас чекає вічне щастя!
Я ж казала, що миші вміють крастися.
Крастися?
Гадаю, ми погані миші. Просто нікудишні.
Але яка різниця? У нас є зірка!
Нікудишні?
Я не нікудишня миша.
Чи не так?
Це сюди.
Ось так.
Хіба це не чудово?
Напевно.
Надіюся, ти загадала щось краще,
ніж глевка канапка.
Наприклад, ковпак. Чи вилку. Чи застругувач улівців.
Чи наперсток. Чи, може, шпильку…
Ага.
Я хотіла б не бути пташкою.
Я хотіла б бути мишею.
Справжньою.
Сороко?
Робін?
Нічого…
Нічого не вийшло, правда?
Ні.
Годі тобі. Надія була мізерна.
Зірки й бажання.
Дурень
думкою багатіє.
Безглузда…
безтямна…
мрія!
Збулося! Робін! Зірка!
Збулося!
Справжня.
Що це? Це мені?
Гарна блискуча…
Неймовірно!
Що за…
-Робін! -Робін!
Робін!
Татку?
Ми скрізь тебе шукали!
-Робін. -Вибач, я…
Я хотіла вкрасти нам м'якуш, але нічого не вийшло.
Адже,
гадаю, я нікудишня миша.
Робін…
Краще й не скажеш.
Усередину!
Кошеня!
Ну гаразд.
Не хвилюйтесь. Вона не пролізе крізь
двері!
Погляньте-но.
Уся сімейка в зборі.
Що ти робиш?
-Робін! -Що з нею?
Поводиться, як нікудишня миша.
Ось такі правила крадіжки.
І такі!
І ще такі!
Ти справді нікудишня,
нікудишня миша,
якій нема куди шмигнути.
Стоп.
Мені не потрібно шмигати.
Я пташ…
ка.
Робін!
-Робін! -Татку!
Робін!
Це найбільш гучна…
-І безглузда… -І яскрава…
Пташино-мишача витівка!
Робін, ти була дивовижною.
Дякую, татку.
Робін, ти не миша.
Але, звісно, ти — миша.
-Дещо заплутано? -Ага. Вона пташка.
Саме так. Вона пташка, і це чудово.
Але я маю на увазі, що всі ми — мишача сім'я.
-І кішка теж? -Ні, Дінк. Вона хоче нас з'їсти.
-Бо любить нас? -Ні. Бо вона хижак.
-Отже, ти літаєш? -Ага. Гадаю, так.
Але ми досі голодні, а будинок Сороки зруйновано.
Пусте. Це лише речі.
Так, і я не вмію крастися.
У мене лиш виходить привертати увагу.
Агов! Ви там! Ось вам моя пісенька.
Поки ми в темряві німій
Говоримо лиш нишком,
Погляньте, як я літаю, Вашу увагу привертаю.
-З м'якушем. -І родзинками.
І монеткою з липкого коричневого кізяка.
Погляньте на мене, Щоб не бачити моєї сім'ї.
-Без звуків. -Більше звуків.
-Без слідів. -Більше слідів.
-У темряві. -І на світлі.
-Брати все. -І ще більше.
-Сороко! -Дякую!
Ось такі правила крадіжки.
Вибачте!
Що ж.
Канапка!