Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Musíte s autem splynout.
Měli byste přesně vědět, jak moc můžete na auto tlačit.
Někde je vždy hranice
a člověk musí být opatrný jako se vším, co má v životě rád,
musí mít cit, aby tu hranici nepřekročil, ani nezůstal pod ní.
A když se to povede, oba budeme spokojení.
Auto i já.
100% dokonalost.
Dosáhnout 100 % je můj cíl.
Jsem taková povaha. S ničím menším se nespokojím.
Nerad mluvím o svých kvalitách, protože by to znělo namyšleně.
A nerad mluvím o svých chybách, protože je váš úkol je najít.
SPA, BELGIE 24. SRPNA 1991
SCHUMACHEROVA PRVNÍ VELKÁ CENA FORMULE 1
V padoku by se vzrušení dalo krájet.
Každý ví o nováčcích, kteří se derou nahoru.
Měli jsme pocit, že tento vypadá velmi slibně.
Když Michael přišel do formule 1, byla to doba slavných jmen.
Senna byl mistrem světa s McLarenem,
Mansell jezdil za Williams,
Prost byl ve Ferrari. To jsou vážně velká jména.
Všichni piloti měli přes 27, 28 let a měli spoustu zkušeností.
A Michael byl mladíček.
Když Michael přišel, všichni jezdci si říkali:
„Je moc mladý, přišel moc brzy.“
Většina jezdců formule 1 napřed jezdí motokáry, formuli 3.
A jemu pomohlo k přechodu do formule 1 to,
že závodil ve sportovních autech pro Mercedes.
Do formule 1 se dostal šťastnou náhodou.
Jeden pilot jim vypadl a potřebovali nového.
Michael se opravdu objevil ve formuli 1 díky štěstí,
když se Eddiemu Jordanovi v průběhu sezóny
najednou uvolnilo místo.
Když jsem to zjistil, okamžitě jsem zavolal Eddiemu Jordanovi.
Řekl jsem: „Eddie, musíš mi dát tu šanci.“
A on: „Kdo je Michael Schumacher?“
Povídám: „Musíš si ho pamatovat. Formule 3, vyhrál v Macau, na Fuji.“
„Dobře, teď už vím.“
Viděl jsem ho ve formuli 3 a s týmem jsme se rozhodli
dát šanci mladým. A tak se náš tým utváří.
Všechno, co nás čekalo, už jen ta možnost, že by mohl ukázat,
co v něm skutečně je,
bylo neuvěřitelné, ale neměli jsme ponětí, co bude.
Ten večer jsme seděli na náměstí a nerušeně jedli pizzu.
Bylo tam plno. Tak čtyři až pět set lidí.
A nikdo k nám nepřišel.
To bylo naposledy, co nás nikdo neobtěžoval.
Slyšel jsem lidi v místním rozhlasu
popisovat průběh kvalifikace.
A jméno Michael Schumacher se objevovalo stále častěji.
Byl senzace.
Když se kvalifikoval na sedmém místě, říkalo se: „Je tu nová hvězda!“
Všichni byli nadšení,
že se tak náhle objevil na scéně nový jezdec.
Jsem moc šťastný.
Ale stejně musím říct, že s tímhle autem
kvalifikační limit můžete splnit. Řídit ho je zábava.
Taky jsem šťastný, jaký jsem zajel čas.
Všichni si toho všimli. Všichni v ostatních týmech si toho všimli.
Okamžitě se z něj stalo horké zboží.
Po závodě ve Spa jsem volal Willimu Weberovi.
S Michaelem jsme se potkali v pondělí.
V pondělí nebo v úterý v Londýně.
V té době už náš tým bojoval o pódium.
Nebojovali jsme o mistrovský titul,
ale někdy jsme se blížili stupňům vítězů.
Takže jsme podepsali dohodu.
Přišlo to náhle, byl jsem velmi překvapený.
Odjel jsem první závod
a čtvrtý nejlepší tým na světě mi hned udělal nabídku.
Byl jsem v šoku.
Byl jsem ohromený, že se to může stát tak rychle,
a měl jsem ze smlouvy velkou radost.
Byla to naprosto fantastická situace.
Měl v sobě takovou čerstvost.
Kůži v obličeji měl hladkou a napjatou
a byl vždy čistě oholený.
A vyzařoval sebevědomí.
Michael závodil jako kluk proti tvrdým chlapům.
SPA, BELGIE 30. SRPNA 1992
Schumacher v Benettonu jede na čtvrtém místě.
Schumacher nepochybně tlačí na Ayrtona Sennu.
Michael Schumacher se ujímá vedení ve Velké ceně Belgie.
Vyhraje Michael Schumacher svou první velkou cenu
na okruhu, kde vstoupil do formule 1?
Je mu dvacet tři let.
Nejmladší vítěz velké ceny za dlouhou dobu.
Je to první vítězství pro Michaela Schumachera.
Napřahuje ruku a je samozřejmě nadšený.
„Jo! Dokázal jsem to,“ říká.
Neumím to popsat. Je to šílené.
Myslím, že němečtí fanoušci dlouho čekali na vítězství v Grand Prix formule 1.
A tohle vítězství věnuju německým fanouškům.
Poslední slova pro někoho doma?
Asi pro rodiče.
Chci je jen pozdravit.
Začalo to, když mi byly čtyři.
Můj otec se vždycky zajímal o práci
kolem motorek a podobně.
A udělal to,
že jsme měli starý moped, jezdil tak 40 km/h.
A on ten motor dal na dětskou motokáru.
A mně se to od začátku moc líbilo.
Moc mě to bavilo.
Vzpomínám, že když mi bylo šest nebo sedm let, otec začal
pronajímat motokáry v klubu.
Vždycky jsem s ním na těch motokárách pracoval,
pomáhal jsem mu a taky jsem je testoval.
Když jednu motokáru dokončil, testoval jsem, zda je v pořádku.
A tak jsme u těch motokár byli vždycky spolu.
Dělali jsme všechno spolu a moc nás to těšilo.
Když mu bylo osm nebo devět, staral se o svého bratra, když bylo třeba.
Vždycky jsem chtěl, aby se ujistil, že je všude zamčeno,
a on to udělal.
Na Michaela bylo vždycky spolehnutí.
Rodina Schumacherových původně měla dodávku s jídlem,
pak si otevřeli restauraci.
Po finanční stránce to měli Schumacherovi tak…
Rolf začal pracovat jako zedník, stavěl komíny,
ale nakonec převzal vedení motokárové dráhy.
A Elisabeth vždycky musela zůstat až do konce,
dokud neodešli všichni hosté.
Moji rodiče museli tvrdě pracovat, aby nám dali normální život.
Ale mnohé bohaté děti jsou vlastně chudé, protože rodiče na ně nemají čas.
My jsme měli rodiče na trati, která byla naším velkým hřištěm.
Vždycky jsme používali nejlevnější vybavení.
Lovil jsem z popelnic vyhozené pneumatiky,
dával je na motokáry a vyhrával závody.
Vždycky jsem byl rád, že jsem vyhrál s tím nejhorším, ne nejlepším vybavením.
To, že jsem musel takhle bojovat, pro mě byla další motivace.
Dobré odpoledne a vítejte v Kerpenu
na mistrovství světa motokár v kategorii juniorů.
Soutěží tu přibližně 80 jezdců z 18 národů.
Jezdec, který nesoutěží za Německo, i když je Němec,
a platí za nejsilnějšího favorita, je Michael Schumacher.
Proč jezdíš za Lucembursko?
Protože kvalifikační závody v Německu stojí peníze.
A kdyby nás vyřadili, nekvalifikujeme se na šampionát.
Ale v Lucembursku jsme jediní závodníci,
nic to nestojí a kvalifikujeme se.
Už jako kluk trénoval jako mistr světa.
Už jako kluk věděl, co chce.
Musel udělat vše, aby se dostal na vrchol.
A myslím, že v sobě měl tvrdý profesionalismus
od útlého věku.
Protože každá chybička na cestě by znamenala konec všeho.
1983 v Kerpen-Manheimu.
Tehdy jsme spolu poprvé závodili.
Je to silná vzpomínka,
která mi z mé závodní kariéry utkvěla v paměti.
Samozřejmě to byl okruh,
kde byl Michael doma,
takže ho znal jako své boty.
Bylo těžké s ním na té trati závodit.
Když jsem viděl, jakým stylem řídí, bylo to neuvěřitelné.
Před boudami byla část trati,
kde je velmi rychlá šikana, a bylo fascinující vidět Michaela,
jak tou šikanou projíždí,
měl úplně jiný styl řízení než ostatní jezdci.
Velmi vyrovnaný, přesný.
Velmi fyzický styl řízení.
Při průjezdu šikanou téměř nechyboval.
Ostatní jezdci měli jedno kolo dobré,
druhé se jim zase tolik nepovedlo.
Ale Michael jel stejně dobře a měl vše pod kontrolou.
A když jsem se na něj díval, hned jsem to věděl.
Tenhle kluk je dobrý.
Bylo nám 13 nebo 14 let.
A byli jsme plni sebevědomí.
Na prvním místě je Michael Schumacher.
Dnes vyhrál už 460 marek
a teď dostane dalších 236 marek!
Po těch letech jsem byl přesvědčený, že budu vždycky jezdec motokár.
Protože jsem si neuměl představit, že bych se dostal do třídy formule
čistě z finančních důvodů.
V roce 1988 mě opakovaně zaujal mladý muž. Jmenoval se Michael Schumacher.
Nebyla to ta jeho vítězství. Upoutalo mě, jak řídí auto.
Pak jsem ho požádal, aby šel jezdit za můj tým.
Jistě, peníze byly problém.
Michael Schumacher tehdy neměl nic,
ani 500 marek na financování sezóny,
která už tehdy vyšla na 600 až 700 tisíc.
Willi Weber nám řekl: „Přijďte dnes večer ke mně domů.“
„Dám mu pětiletou smlouvu, auto a plat 2 000 marek měsíčně.“
To bylo samozřejmě šílené!
Když závodíte v autech,
každý sní o tom, že se jednou dostane do formule 1.
A to je i můj sen.
V prvé řadě
myslím, že mám neuvěřitelné štěstí, že jsem Michaela poznala.
Je to prostě ten nejmilejší člověk, jakého znám.
Když měl narozeniny, uspořádala jsem slavnostní večeři.
Byl jediný, kdo mi pomohl uklidit a umýt nádobí.
Pomyslela jsem si: „To je správný chlap!“
A taky byl velmi vtipný, to se mi na něm líbilo.
Zamilovala jsem se do něj, protože je to báječný člověk.
Vycítila jsem, že je pro mě výjimečný.
Nikdy jsem si nepomyslela:
„Je to skvělý závodník na začátku oslnivé kariéry.“
Nikdo nemohl tušit, co se stane.
Když jsem začínal, říkal jsem: „Nedělejte ze mě hvězdu.“
„Netlačte mě moc vysoko. Já to nechci.“
Neměl rád tisk, lidi, ten humbuk kolem sebe.
To nechtěl. Chtěl sportovat.
Hledal normální život a těžko chápal,
proč ho nemůže vést.
Je pravda, že se někdy mohl zdát nesympatický.
Protože na něj kladli tak velké nároky.
Často toho bylo příliš a omezovalo ho to.
Protože je to nesmírně zdrženlivý, plachý člověk.
A tohle byl někdy způsob, jak se tou plachostí vypořádat.
V době, kdy se Michael Schumacher objevil ve formuli 1,
byl Senna v tom sportu hlavní postavou.
Třetí titul mistra světa Ayrtonu Sennovi zajišťuje,
že se zařadí mezi nejlepší jezdce v historii.
Ayrton byl svým způsobem záhadný.
Hlavně proto, že byl neuvěřitelně rychlý
a neuvěřitelně soutěživý a agresivní
a vyzývavý vůči soupeřům.
Proto dominoval.
Byl jednička.
Byl jedinečný.
Kdybyste se zeptali začátečníka ve formuli 1,
kým chce být, řekl by:
„Ayrtonem Sennou“. Všichni k němu vzhlíželi.
Když najednou začínáte
v tom samém, chcete být jako on.
Tehdy tu byl neznámý mladík,
který vyzýval toho nejlepšího.
MAGNY-COURS, FRANCIE 5. ČERVENCE 1992
Na Velké ceně Francie v Magny-Cours byl Schumacher za Sennou.
A Schumacher stíhá Ayrtona Sennu v McLarenu.
Při vjezdu do vlásenky došlo ke kontaktu.
Kdo je to? Je to Schumacher.
A koho trefil? Sennu.
Ostatní se je snaží objet. Bude závod zastaven?
V prvním kole u vlásenky jsou Schumacher a Senna venku, jak se zdá.
Závod se zastavovat nebude.
Ayrton Senna je nepochybně velmi rozzlobený
a může si myslet,
že taktika Michaela Schumachera je příliš nespoutaná.
Myslím, že se ho Michael nesnažil naštvat.
Michael závodil ve formuli 1
stejně, jako závodil se všemi jinými.
Ale působilo to napětí.
Ayrton se Michaelovi několikrát snažil vysvětlit, kde je na trati jeho místo,
což Michaela zlobilo.
Měl pocit, že to vůči němu není uctivé.
Takže měli v začátcích jisté neshody.
Podělal jsi to, dobře. Proto tu s tebou mluvím.
V pohodě. Vyříkáme si to.
Michael byl už tehdy skvělý jezdec,
když se pohádal se Sennou,
a Senna vycítil, že ten kluk je někdo.
Když jste lev, všichni lvi vycítí, že přišel mladý lev.
A chcete si udržet území.
Čtyřiadevadesátý byl rok velkého růstu.
Tehdy dospěl Michael a dospěl jsem i já.
Nemohli skousnout, že náš tým
se vynořil prakticky odnikud a vyhráváme závody
a děláme si zálusk na titul mistra světa.
Michael Schumacher klouže autem po okruhu.
Tohle je vedoucí závodník, Michael Schumacher.
On rozhodne v těch dnech, kdy je vítězství na vážkách.
Kde je Ayrton Senna? To je otázka.
A Senna dostává smyk a je ze závodu venku.
Tady ho máme.
Tohle se nemůže pokazit. Šachovnicová vlajka značí konec.
Michael Schumacher vítězí v Grand Prix Pacifiku.
A páni,
jaká sezóna nás ve formuli 1 čeká letos.
Byli jsme vyzyvateli mistra světa
a nevěděli, jak si s tím poradit.
A když porážíte Ferrari, porážíte McLaren,
porážíte Williams… To jsou zavedené týmy.
A najednou tu byl výrobce triček,
který přivedl kluka z Německa a začali všechny porážet.
Vyhrál závod v Japonsku.
Čekali jsme na letišti.
A Michael si byl jistý, že je dost rychlý, aby porazil Ayrtona
a možná vyhrál mistrovství.
Mluvit s Michaelem je jako mluvit s někým, kdo…
Jako by tuhle práci dělal celý život.
To bylo normální. A Senna…
Čtyři nebo pět let předtím
mu visel Sennův plakát v pokojíčku.
IMOLA, ITÁLIE 1. KVĚTNA 1994
Když jel Michael do Imoly, byl velmi rychlý
a vypadal velmi silně.
A Senna věděl, že musí Imolu vyhrát.
Musel dohánět Michaelův náskok.
Musel se na Michaela dotáhnout,
jinak by mu Michael v sérii závodů příliš unikl.
Senna následován Schumacherem.
Schumacher je hlavní soupeř Ayrtona Senny.
Senna projíždí. V závěsu za ním Schumacher.
A do zatáčky Tamburello.
Co se tam proboha stalo, nevím!
Senna je pořád v autě.
Závod byl zastaven červenou vlajkou.
Rychlost je v tu chvíli asi 306 km/h,
při výjezdu z Tamburella.
Všichni mlčeli.
Byla to velmi zvláštní atmosféra.
Michael Schumacher zastavil a vystoupil z auta.
Sundal helmu a tváří se vážně.
Faktem je, že v okamžiku nárazu,
kdy se dostal z trati,
se snažil udržet si náskok před Schumacherem.
Viděli jsme tolik podobných havárií, dokonce i horších.
Havárií, které vypadaly hůř než ta jeho,
a něco takového nečekáte.
Pomyslíte si: „Možná má modřinu na paži
nebo si zlomil nohu.“
Pak se vrátíte na startovní rošt. Nevíte, co se děje.
Nikdo vám nepřijde vysvětlit situaci.
A my si řekneme: „Jo. Závod musí pokračovat.“
„Všichni budou závodit, takže já taky.“
Nevidíte důvod nezávodit.
V tu chvíli nikdo nevěděl, jestli je Senna mrtvý.
Kdyby byl prohlášen za mrtvého na okruhu, museli by závod zastavit.
Grand Prix San Marino v roce 1994 vyhrává Michael Schumacher.
Než jsem šel na pódium,
řekl jsem Michaelovi: „Žádné šampaňské, nic.“
Zeptal se: „Jak je Ayrtonovi?“ Řekl jsem: „Není to dobré.“
Tehdy jsem poprvé viděl, jak se Michael změnil.
Šli jsme na pódium.
Řekl nám, že je v kómatu.
Ale kóma může být různé.
Může to být stav, kdy jste druhý den v pořádku,
nebo je to zlé. Těžko říct.
A protože pořád nevěříte, že je to něco
konkrétního, velmi nebezpečného nebo těžkého, nevěříte tomu.
A já pořád…
Asi dvě hodiny po závodě
za mnou přišel pan Walkinshaw a řekl: „Vypadá to moc špatně.“
A já si pomyslel: „Ne! Je v kómatu, ale to není nic tak hrozného.“
Oponoval: „Ne, není to dobré.“
A později za mnou někdo přišel a řekl: „Zemřel.“
A o minutu později přišel další a řekl:
„Ne, je v kómatu.“
Ale v tu chvíli bylo tak málo informací,
že jste nevěděli, co si o tom myslet.
A pořád jsem nevěřil, že zemře.
V tu chvíli jsem na to nemohl myslet.
Říkal jsem si: „Ne, bude mistr světa.“
„Možná vypustí jeden dva závody a pak se zase vrátí.“
Ale nejhorší byly následující dva týdny.
Když jsem se musel smířit s tím, že je mrtvý.
To bylo…
něco šíleného.
Když Senna zemřel, Michael Schumacher se stal
jedničkou v tomto sportu.
I když ještě nevyhrál mistrovství světa.
Bylo snadné sednout znovu za volant?
Jel jsem do Silverstonu
a najednou vidíte spoustu věcí jinýma očima.
Projížděl jsem okruh v Silverstonu silničním autem
a říkal jsem si: „Na tomhle místě by ses mohl zabít.“
„Je to šílené, vždycky jsi tu trénoval,
závodil. Ale je tu tolik míst, kde můžeš bourat
a být okamžitě mrtvý.“ Na nic jiného jsem nemyslel.
A nevěděl jsem, jaká bude situace,
až budu v závodním autě.
Nebyl jsem si jistý. Můžu řídit a nemyslet na to,
nebo už si při řízení budu vždycky říkat: „Tady se můžeš zabít.“
„Když tady vyjedeš, bude to zlé a…“
To bylo velmi zvláštní.
V noci jsem se budil
a spal jsem tak možná tři hodiny.
Samozřejmě nás to šokovalo.
Ptali jsme se sami sebe, jak se to mohlo stát.
A Michael si kladl otázku, jestli se všichni chovají správně.
Bylo to opravdu těžké.
Skutečně s tím hodně bojoval,
ale taky si uměl držet věci od těla.
Dokázal se tak soustředit na to, co dělá,
že si nic jiného nepouštěl k tělu.
Myslím, že je psychicky velmi silný. Je to jeho přirozená schopnost.
Velmi silný. Každý den mi ukazuje, jak silný skutečně je.
Damon Hill teď byl lídrem týmu Williams.
A s Michaelem svedl souboj.
Damon Hill vyhrává britskou Grand Prix.
Úžasné!
Damon Hill vítězí v italské Grand Prix.
Vyhrál tu i loni. Završil hattrick…
Byla to složitá, bouřlivá,
divoká sezóna.
Michael Schumacher vyhrává evropskou Grand Prix v Jerezu.
Michael Schumacher opět zvýšil bodový náskok.
A bylo to intenzivní lidské drama.
Závody se houpaly jako kyvadlo mezi Damonem a Michaelem.
Damon Hill vítězí!
Damon Hill ustál životní výzvu
dotáhnout se na Michaela Schumachera.
ADELAIDE, AUSTRÁLIE 13. LISTOPADU 1994
Jde o to, že víte, že pro něj je to rozhodující závod,
a všechny taktiky, předjížděcí manévry,
situace z toho budou vycházet.
Jednobodový rozdíl mezi Schumacherem a Hillem.
Šampionát šel do nesmírně vzrušujícího posledního závodu.
Realisticky to nevypadalo, že to bude snadné.
Tak jsem se ocitl v zápase o titul s Michaelem Schumacherem.
V Adelaide svítí semafor červeně.
A v této sezóně závodíme naposledy.
Michael Schumacher se ujímá vedení.
Ujímá se vedení. Nebo je to Damon Hill?
Je to Schumacher, vede nad Hillem.
Musel jsem s autem tvrdě bojovat.
Bylo pro mě moc těžké
udržet ho celou dobu na trati.
A taky se mi nedařilo ujet Damonovi.
Jeli jsme těsně za sebou asi tak dvacet kol.
Michael mi začal ujíždět a já jsem si říkal:
„Neudržím s ním tempo.“
V jednu chvíli jsem našel uličku,
kudy jsem mohl poodjet
asi tak na dvě, dvě a půl sekundy.
Pořád jsem byl v limitu, zuřivě jsem bojoval.
A pak jsem u retardéru vyjel z trati.
Otřel jsem se o zeď.
Byl jsem zklamaný, naštvaný,
ale řekl jsem si: „Pořád můžeš jet dál.“
Když jsme objížděli roh, viděl jsem, že se vrací na trať,
vypadalo to, že vyjel z dráhy a zase se na ni vrátil.
Auto měl rozkymácené.
Když jsem jel vlevo, udělal jsem tohle, abych vše zkontroloval, očistil gumy.
Viděl jsem příležitost a chtěl se jí chopit.
Podívejte se na Damona a Schumachera. Ale ne!
Při vjezdu do zatáčky
mi Damon narazil do bočnice.
A jeho auto se odrazilo a vrazilo do mého
a on se zvedl na dvě kola.
V mžiku jsem byl ve vzduchu a narazil do stěny z pneumatik. Nechápal jsem to.
Schumacher vyjíždí z dráhy!
Němec končí ve Velké ceně Austrálie
a Damonu Hillovi stačí dojet, aby se stal mistrem světa.
Bodová situace byla velmi jednoduchá.
Byl o bod přede mnou.
Kdyby ani jeden nedokončil, byl by mistr světa.
Damon Hill se bude muset vrátit do boxu.
Viděl jsem, že mám zlomené zavěšení.
Nemohl jsem jet dál.
Jako závodník chtěl vyhrát za každou cenu.
Michael udělal, co musel, abych ho neporazil.
Kdybych tam jel já,
v Adelaide, měl jeden bod náskok
a protivník mě předjížděl zevnitř, co bych udělal? Nevím.
Mistrem světa za rok 1994
se stává Michael Schumacher.
MISTR SVĚTA FORMULE 1 PRO ROK 1994
Corinna mě vždycky podporovala a dělá to pořád.
Proto sem chtěla přijet a já jsem ji tu chtěl mít.
A zdá se, že mi zase přinesla štěstí.
Vždycky jsem s ním jezdila
celé ty roky.
Mohlo to být v autobuse nebo někde v zákulisí,
ale vždycky jsem s ním byla na cestách.
Užívali jsme si to spolu.
Byla to pro něj podpora,
to vědomí, že není sám.
Protože jsme cestovali po celém světě, střídali časová pásma,
dbali jsme na to, aby dobře spal.
A Michael plánoval prakticky všechno na minuty.
Vstávat tehdy a tehdy, 15 až 20 minut v koupelně.
Jednu noc, když jsme byli v Suzuce, mi došlo, že v žádném případě
se mi nepovede usnout,
takže jsem půl noci proseděla na záchodě,
abych ho nevzbudila, aby se dobře vyspal.
Tak jsem si tam četla knížku.
Na druhou stranu, když jsme byli doma
a Michael musel vstávat brzy,
nikdy jsem ho neslyšela.
Byl velmi potichu.
Před odchodem přišel k mé posteli,
pohladil mi ruku, políbil mě a řekl: „Odjíždím.“
A byl pryč. Nikdy mě nevzbudil.
Byl ke mně vždycky ohleduplný.
HOCKENHEIM, NĚMECKO 30. ČERVENCE 1995
Diváci křičí. Mávají vlajkami.
Zdraví svého idola a hrdinu Michaela Schumachera.
Který vyhrál Velkou cenu Německa.
Tady je hrdina.
A lidé, kteří ho obdivují a uctívají.
Je tu přes 100 000 Němců
a na tohle tak dlouho čekali,
až Němec vyhraje německou Grand Prix.
AIDA, JAPONSKO 22. ŘÍJNA 1995
Michael Schumacher vjíždí do poslední zatáčky posledního závodu
posledního kola a vyhrává Grand Prix Pacifiku v Japonsku
a stává se mistrem světa pro rok 1995
tak jako v roce 1994.
A není třeba dále dokazovat,
že je to nejlepší jezdec své doby.
Myslím, že Michael nikdy nechtěl navyšovat počet
titulů mistra světa.
Kdyby zůstal v Benettonu, asi by vyhrál titul i v roce 1996.
Ale to už ho nemotivovalo.
Když jsi v autě, ovládáš svůj osud.
Máš jen jednu šanci.
Ve formuli 1 jsou všichni velmi diskrétní.
Nikdo nepřijde k jezdci v boxu a neřekne:
„Můžeme si promluvit?“ Nikdy.
Dostal řadu nabídek.
Mohl zůstat tam, kde byl.
V McLarenu mohl řídit jejich auto s motorem Mercedes.
A mohl přejít do Ferrari.
Niki Lauda v té době pracoval pro Ferrari jako konzultant.
Situace ve Ferrari nebyla vůbec dobrá.
Niki Lauda mě oslovil:
„V McLarenu by byl jen jeden z mnoha, kdo nasedne do auta a vyhrává závody.“
„Ve Ferrari by byl výjimečný jezdec, který by po jejich slabých letech
vyhrával závody s tímto Ferrari.“
A to lákalo jeho bojovného ducha,
kterého si vypěstoval jako jezdec motokár.
Vyhrával s ojetými vozy a pneumatikami,
tak proč by neměl vyhrát ve Ferrari?
Má poslední rada zněla:
„Staneš-li se mistrem světa ve Ferrari, můžeš zahodit pas.“
Schumacher!
Ferrari je nejstarší tým.
A v Itálii je Ferrari jako náboženství.
Takže je tam očekávání. V Itálii je vášeň pro Ferrari.
Od každého jezdce, který závodí s Ferrari, se očekává nesmírně mnoho.
Prezident Ferrari řekl:
„Vloni jsme měli dva výborné jezdce,
ale letos máme hvězdu.“
Řídit Ferrari znamená být pod velkým tlakem.
Řídit Ferrari znamená, že když nevyhrajete, jste idiot.
Řídit Ferrari také znamená mít zodpovědnost,
protože neřídíte normální auto formule 1,
ale řídíte legendu. Řídíte něco jedinečného.
Přišli jsme do Ferrari ve stejnou dobu, v roce 1996.
Když jsem si sedl do auta, vypadalo znepokojivě jinak
než ostatní auta.
A bohužel
jsem měl pravdu. To auto bylo katastrofa.
Nějakou dobu jsme pořádně nevěděli,
jak je to auto špatné.
A jak se ukázalo, bylo to naprosto neopravitelné.
Základní filozofie toho auta byla špatná.
Tady dnes ráno Damon Hill zavřel Frentzena.
A Schumacher už má problém.
Vypadá to, že Schumacherovi odešel motor v zahřívacím kole.
To je neuvěřitelné.
Schumacher má poruchu ještě před závodem. Je ze hry venku.
Na Velké ceně Francie v Magny-Cours se nedostal na start.
Auto mlelo z posledního.
A Michael seděl v autě na odtahovém voze.
Bylo to jako symbol nemohoucnosti.
Nevím, jestli všechny problémy stihneme vyřešit za pár měsíců.
Nevidím v tom smysl.
Máme šanci vyhrát mistrovství.
Chce to hodně štěstí a možná i snů.
Ale protože nejsem snílek, jsem realista,
myslím, že je pravda, co říkám.
V té první sezóně, pamatuju si, že to bylo v pátek večer před závodem,
všichni odešli, jezdci byli pryč,
technici byli pryč.
Ale v garáži Ferrari
se pracovalo na autě. Bylo to Michaelovo auto.
Byli tam tři mechanici a Michael.
A Michael tiše mluvil s mechaniky.
Udělalo to na mě silný dojem, jak tvrdě je Michael ochotný pracovat,
jak každý večer zůstával v garáži poslední s mechaniky.
Nechtěl odejít dřív a dělat něco jiného.
Byl tam s nimi,
pracoval s nimi, aby cítili jeho přítomnost.
Dával jim pocítit, že mu záleží na jejich práci na těch autech.
A to proměnilo celý tým.
Michael vždycky odcházel jako poslední.
Během těch let ve Ferrari míval schůzky až do deseti večer.
Nikdy jsme si nevyšli na dobrou večeři do restaurace.
Ne. Pořád jsme jen vysedávali v tom stanu.
Já jsem čekala, jedli jsme těstoviny,
povídali jsme si,
pak odešel na další schůzku a zase se vrátil.
Ale byla jsem vděčná za každou minutu, kterou jsme strávili spolu.
Michael je naprostý profesionál.
Jen řekl: „Poslyšte, tohle musíme vyřešit.“
A tvrdě pracoval.
Michaelův přínos pro tým byl i v tom,
že všichni věděli, že nikdo neumí řídit tak jako on.
Celou noc lilo.
A stále prší.
Zřejmě nás čeká celý závod na mokrém povrchu.
A tady je Ferrari Michaela Schumachera.
Předjel Gerharda Bergera. Je na třetím místě.
A je hned za Villeneuvem a Alesim
a brzy bude usilovat o vedení.
Máte-li hrozné auto, je hrozné i v dešti.
To nepřekonáte.
V Barceloně dokázal najít způsob řízení
a přizpůsobit styl, aby se s tím vypořádal.
Nebylo moc jezdců, kteří by tohle uměli.
Prostě zmizel a nikdo se mu nepřiblížil.
Génius Michaela Schumachera
vyváží nedostatky Ferrari.
Tohle je klasický závod v hrozných podmínkách.
Vždycky miloval déšť. Můžete přeskočit na jinou úroveň.
Takové okolnosti podle mě
odhalují skutečné mistry svého sportu.
V dětství jsme v dešti jezdili na ojetých gumách.
Vyráželi jsme na trať, kdykoli to šlo.
Díky tomu si vyvinete neuvěřitelný cit pro ovládání auta.
Získáte sebejistotu a splynete s autem v jedno.
A pak můžete předvádět ty jinak nemožné zázraky.
Bude to historická výhra pro Schumachera, pro Ferrari.
Poslední zatáčka!
A Michael Schumacher vyhrává Velkou cenu Španělska
po naprosto vynikající jízdě.
Vyhrát závody v tom autě byl velký úspěch
pro každého jezdce, řekl bych.
Je naprosto neuvěřitelné, jak se to stalo.
Netuším, jak to dokázal.
Vrátit Ferrari na úroveň mistrovství světa
byla výzva, jíž nemohl odolat.
Hodně jsem o tom s Michaelem mluvil.
Měl pocit, že je správné
tu výzvu přijmout a oprášit slávu Ferrari.
Vrátit jim titul, na který čekali od roku 1979.
Chtěl udělat něco, co nedokázal Prost,
co nedokázal Senna ani žádný jiný jezdec
v nedávné historii. To byla skutečná výzva.
JEREZ, ŠPANĚLSKO 26. ŘÍJNA 1997
Rok 1997.
Michael byl ve Ferrari druhý rok a všichni cítili,
že by měli usilovat o mistrovský titul.
Svým způsobem to bylo na něm.
Tifosi měl vysoká očekávání.
Věděli jsme, že to bude bitva mezi Villeneuvem a Schumacherem.
Doufám, že na trati svedeme skutečný souboj,
do něhož nezasáhnou týmoví kolegové, jezdci předjetí o kolo ani jiní jezdci.
Co bude podle vás klíčem k vítězství?
Zaprvé nenechat se unést. To bude velmi důležité.
A pak být rychlejší než Michael. To je vše.
A je tu start!
Villeneuve vyjíždí, ale Schumacher je lepší.
Michael Schumacher vede a za ním jede Villeneuve.
Jacques měl rychlejší auto.
Byla jen otázka, jestli on a jeho tým budou schopní
využít strategii a rychlost, aby Michaela porazili.
A odstup mezi Michaelem Schumacherem
a Jacquesem Villeneuvem se zkrátil na pouhou sekundu.
Asi problém s řazením, protože Villeneuve už je za ním.
Předjíždí ho! Ano!
Byl přesvědčený, že Jacques Villeneuve vrazil do něj.
Nevymýšlel si.
V jeho hlavě se to stalo.
Takže co se s ním stalo v tom zlomku sekundy?
Kdo ví? Nebylo to vědomé. Nebyl to zamýšlený skutek.
Stalo se to a on se vrátil a byl přesvědčený o své pravdě.
A nesnažil se přesvědčovat ostatní, že nic neprovedl.
Pro Michaela to byl z psychologického hlediska
velmi těžký okamžik.
Byl ve vedení. Zbývalo deset kol,
aby vyhrál titul v roce 1997, ve druhé sezóně s Ferrari.
Michael se vrátil do boxů přesvědčený, že do něj Jacques narazil.
A když jsme mu ukázali to video, uvědomil si, že to tak nebylo.
Že to on najel do Villeneuvea.
Byl to jeden ze dvou nebo tří okamžiků
v Michaelově kariéře, kdy jeho nasazení,
jeho soutěživost, odhodlání,
zašly o krok dál.
Je velmi těžké to soudit,
ale myslím, že ten den to přehnal.
Často překročil hranici, i když to nepotřeboval.
Když udělal dost, ať to byla kvalifikace, měl pole position,
ať to bylo vítězství v závodě, které měl v kapse,
ať to byl souboj jeden na jednoho.
Musel si vždycky tolik věřit?
Že dělá správné věci? Protože tam byla paranoidní dokonalost,
že vždycky musel udělat víc, aby si víc dokázal.
Protože nakonec často závodil jen sám se sebou.
Bojoval sám se sebou.
To: „Už jsem dnes udělal dost? Mám dělat víc?“
„Jak lépe zničím protivníky?“
„Co mám dělat, abych byl pořád první?“
SCHUMI, TO JE ŠÍLENSTVÍ!
VILLENEUVE JE SKUTEČNÝ ŠAMPION
„NEJSEM VINEN, UDĚLAL BYCH TO ZNOVU“
SCHUMIHO PŘEŠEL SMÍCH
Myslím, že lidé, kteří vedou a chtějí vést,
nechtějí přijmout fakt,
že něco udělali špatně.
Takže to nebyl jeho charakter.
Michael je Kozoroh.
Narodil se ve znamení Kozoroha.
A Kozoroh se nikdy neomlouvá,
neumí se omlouvat a nikdy nedělá chyby.
Slovo „chyba“ pro Kozoroha neexistuje. Nikdy žádné nedělá.
SLOUGH, ANGLIE 11. LISTOPADU 1997
DISCIPLINÁRNÍ SLYŠENÍ MEZINÁRODNÍ AUTOMOBILOVÉ FEDERACE (FIA)
Michaeli? Pane Schumachere!
Ve všech závodech předtím mě tisk vynášel do nebe,
a najednou po tom víkendu
mě novináři chtějí zadupat do země.
Samozřejmě
jsem člověk jako každý jiný.
Můžou se mi stát různé věci, jako se můžou stát komukoli jinému.
A stalo se to mně, což jsem si tehdy nechtěl přiznat.
Nemám jinou možnost než to přiznat a chápu, co jsem udělal.
Řídící orgán se na to podíval a diskvalifikoval ho
z mistrovství v roce 1997.
Je to velká věc, jaká se v tomhle sportu ještě nestala.
Co k tomu řeknete?
TRYSIL, NORSKO PROSINEC 1997
Bydleli jsme v chatě.
Hodně jsme hráli hry,
protože se chtěl trochu uvolnit.
Byly to skvělé chvíle s mnoha přáteli.
Někdy nás tam bylo 30 a skvěle jsme se bavili.
Vzali jsme s sebou všechny. Babičku, dědu, tetu.
Letadlo bylo plné. Moc jsme si to užili.
Moc se mu tam líbilo. Byli jsme tam šest týdnů.
A moc jsme nemluvili ani o formuli 1,
ani o ničem, co souviselo s jeho prací.
Jen jsme se bavili.
Michael tehdy trochu cvičil, ale ne moc.
Když zase začalo testování, řekl:
„Jsem zvědavý, jestli jsem pořád dost rychlý, jestli to zvládnu.“
V tom ohledu o sobě vždycky pochyboval. „Dokážu to ještě?“
TESTOVACÍ DRÁHA FERRARI, ITÁLIE PŘED SEZÓNOU 1998
Pro Michaela bylo důležité, aby si nikdo z týmu nevšiml,
když se vážně trápil, zatínal zuby,
možná měl dokonce pochybnosti nebo pocit zoufalství.
Uměl to výborně skrývat.
Protože navenek, když šel do garáže
nebo někam, kde ho mohli vidět, byl energický a dynamický.
Už v počátcích své závodní kariéry si uvědomil,
že dostanete jen to, co jste do toho vložili.
A to byla jeho mantra.
Muselo to být naprosté nasazení.
Je to jako válka.
Když do ní nedáte všechno, nevyjdete z ní vítězně.
A to je filozofie Michaela Schumachera.
V autě muselo být všechno perfektní.
Vždycky věnoval pozornost detailům
a žádal, abychom dělali totéž.
A měl úžasný cit pro detail i u lidí.
Vždycky měl pro každého úsměv, „děkuji“ a „prosím“
i ve velmi vypjatých chvílích.
S tímhle smyslem pro detail se věnoval každému z nás.
Pro něj bylo důležité auto, tým byl důležitý, všichni.
Byly dny, kdy Michael všechno změnil.
Jezdec může mít v těchto věcech velký vliv, motivovat tým.
Michael znal všechny zaměstnance.
Znal jejich jména, někdy i jména jejich žen.
Hrál s nimi fotbal. Uměl skvěle motivovat.
A lidé by udělali nemožné,
aby Michaela podpořili a pomohli mu uspět.
Pokud umíte všechny nadchnout,
udělají pro vás všechno a s radostí.
To je podle mě klíč.
I kuchař, který jim vařil těstoviny, měl radost, když Michael přišel,
poděkoval a řekl: „Děláte nejlepší těstoviny!“
On říkal: „Pasta aglio e olio! To je ono!“
To miloval.
I kuchař byl nedílnou součástí týmu.
Byla to velká rodina, kde jsme se cítili bezpečně.
Myslím, že moji mechanici, moji inženýři vědí, co si o mně myslet.
Stoprocentně mi důvěřují. A já jim také.
Pokaždé, když jsem celý den na okruhu,
přemýšlím, co můžu na autě změnit,
aby bylo rychlejší.
Stříkali na dráhu, aby otestovali mokré pneumatiky.
Testovali přechodné pneumatiky. Zkoušeli různé věci,
zůstávali tam až do tmy.
Množství času, který ho stál
vývoj auta a testování mimo dosah veřejnosti
Grand Prix, je neuvěřitelné.
Začínali jsme testovat v osm ráno,
někdy jsme končili v osm večer.
Hodně po sobě chtěl.
Nasadil si laťku tak vysoko,
že chtěl získat výsledky v autech,
která byla horší, než měli protivníci.
McLaren byl tak zásadně lepší,
že jsme ho nemohli dohnat.
To mu hrozně vadilo. Jako by to vadilo každému.
Schumacher, který s týmem vyvíjel Ferrari,
aby bylo konkurenceschopnější,
zjistil, že má nového soupeře.
Byl to nejnovější Létající Fin, Mika Häkkinen.
Hned od prvního testu
Mika Häkkinen věděl, že má v rukou děsivou zbraň.
McLaren byl ten rok kosmickou raketou.
Ve Ferrari museli tvrdě dřít,
aby vyvinuli vůz, který by se s ním mohl měřit.
Mika Häkkinen vede. Kde je Michael Schumacher?
…ohromnou vodní skluzavku.
Mika Häkkinen má před sebou samozřejmě čistou dráhu.
Mika Häkkinen mu bude od začátku zatápět.
Kyvadlo se houpalo mezi Häkkinenem a Schumacherem celý rok.
Häkkinen udělal pár chyb. Schumacher měl pár skvělých závodů.
A bojoval o titul mistra světa.
Michael byl rozhodně nervózní.
K vyhrávání přistupoval tak, že se nebál.
Nepřipouštěl si, že by se mohlo něco stát jemu nebo někomu jinému.
Šel jsem si s Michaelem promluvit. Řekl jsem mu: „Tohle nemůžeš dělat.
To nemůžeš, když jedeme tak rychle,
300 km/h, a já jsem mnohem rychlejší.
Nemůžeš mě blokovat.“
A on jen pokrčil rameny a řekl: „Miko, to je závodění.“
Dobře jsme se bavili a vážili jsme si úspěchů druhých.
A naopak. Každý jsme měli svůj život.
A na závodišti jsme byli protivníci.
Bylo těžké se přátelit.
Jsou tam dvě strany, že?
Na jedné je závodní jezdec.
Nekompromisní, rychlý, rozhodný, tvrdý závodník.
A pak je tu Michael jako soukromá osoba, muž od rodiny.
Byli jsme na mnoha společenských akcích, kde pil Bacardi s colou,
dal si doutník, byl to úplně jiný člověk.
Protože v tu chvíli se nesoutěží.
Je to jen milá společná chvíle.
Na večírky přicházel první a odcházel poslední.
Miloval to.
Smáli jsme se, skvěle jsme se bavili.
A děti si pořád pamatují, že to byla zábava.
Michael rád házel lidi do bazénu.
Všichni jsme pokaždé skončili v bazénu.
To měl Michael rád.
I na naší svatbě skončili lidi v bazénu.
Neuměl moc zpívat.
Byla to jedna z věcí, které mu nešly.
Ale vždycky zpíval „My Way“, protože znal text.
To byla legrace.
Ale mnohokrát byl sám.
Nikdo mu nebyl blízký.
Myslím, že bylo dost těžké Michaela poznat.
Bylo těžké s ním opravdu…
Vždycky si udržoval odstup.
Michael je velmi podezíravý.
Vždycky byl, v počátečním období.
Až když si myslí, že někoho zná a může mu důvěřovat,
pak se mu úplně otevře.
Tak to na začátku nebylo jen se mnou,
ale i s ostatními přáteli.
Ale vždycky byl velmi podezíravý člověk.
To musím říct.
Ale když se otevře, tak na 100 %. Úplně.
SPA, BELGIE 30. SRPNA 1998
V souboji o titul
vede Mika Häkkinen o sedm bodů před Michaelem Schumacherem.
Vedle něj v první řadě
je jeho týmový kolega David Coulthard, takže v první řadě jsou jen vozy McLaren.
Mika Häkkinen startuje z pole position
letos už podeváté. Startovní světla svítí.
Start!
Häkkinen zase vyráží první.
Irvine zase jede doleva.
Damon Hill má skvělý start a vede!
Damon Hill se v La Source dostává před ostatní.
Schumacher jede vnějškem a naráží do Häkkinena.
Schumacher trefil Häkkinena.
Jelikož Häkkinen vypadl už na začátku závodu,
měl Schumacher možnost toho využít
a získat deset bodů, zatímco Häkkinen nedostal žádné.
A to by byl samozřejmě klíč
k dlouhému a těsnému souboji o titul.
Pokud Michael Schumacher zůstane tam, kde je,
povede v souboji o titul mistra světa o tři body.
Trať je zalitá vodou.
Ty velké pneumatiky rozstřikují vodní tříšť,
rozstřikují vodu. A když jedete za autem,
nevidíte to druhé auto ani kraje silnice.
Nevidíte nic.
Michael vyhrával s velkou rezervou.
Tým mi řekl: „Vedoucí závodník tě předjede o kolo.“
Ale v dešti nevidíte.
Máte zrcátka, ale kvůli vodě neodhadnete,
kde je druhé auto.
Takže jsem čekal, že mě předjede
při sjíždění do Blanchimontu, což je rychlá levotočivá zatáčka.
Nezapomeňme v těchto hrozných podmínkách na Davida Coultharda.
Ach bože! Michael Schumacher naráží do Davida Coultharda
a končí ve Velké ceně Belgie!
Možná měl být trochu opatrnější,
když ho předjížděl!
Michael byl v té nehodě nevinně.
A v první části trati by pro Coultharda bylo snadné
zastavit, nechat Michaela projet a…
Ale neudělal to. Zůstal a ztěžoval to.
Myslím, že David sundal nohu z plynu.
To se nedělá, když je mokro,
když jezdci nevidí, co se děje.
Nesundáváte nohu z plynu. A Michael do něj narazil.
…vede v mistrovství světa.
Co chce udělat?
Řítí se uličkou, asi… Podívejte se na něj!
Říká: „Jdu za pořadateli.“
Jde za Coulthardem.
Vyřídí si to s Davidem Coulthardem.
Věděl jsem, že se zlobí. Měl rudý krk.
A jeho oči… Kolegové nás samozřejmě drželi od sebe.
Chceš mě sakra zabít?
Šli jsme si to vyříkat do autobusu Bernieho Ecclestonea.
Řekl jsem: „Uznávám svůj díl viny na srážce,
ale i ty musíš přijmout odpovědnost.“
A on: „Ne, takhle to nevidím.“
Řekl jsem: „Buď fér, vrazil jsi do mě zezadu!“
„Já jsem do tebe nenacouval.“
A vedlo to ke konverzaci, kde jsem řekl:
„I ty se musíš někdy mýlit.“
A on chvíli přemýšlel a řekl: „To si nepamatuju.“
Očekávání a zklamání stále rostly.
JEDINÝ KRÁL JE SCHUMMY
Protože lidi si říkali:
„Michael dojel, takže Ferrari okamžitě vyhraje.“
SCHUMMY NAVŽDYCKY
MICHAEL SCHUMACHER BŮH
Dojel v roce 1996,
pak v roce 1997, 1998, 1999.
A v určitou chvíli si začnete říkat: je pro nás Michael ten pravý?
Neměli bychom mít někoho jako Häkkinen?
SILVERSTONE, VELKÁ BRITÁNIE 11. ČERVENCE 1999
Mika Häkkinen je tu v úžasné formě.
Ráno jsme měli kvalifikaci
a Mika Häkkinen byl pohodlně nejrychlejší
při všech jízdách.
Michael Schumacher byl dnes ráno v zahřívací jízdě
o sedm desetin sekundy pomalejší
než Mika Häkkinen. Druhý nejrychlejší.
A máme tu
start v Silverstonu!
Teď!
Přední kolo rozbilo kokpit
a zůstalo tam někde zaseknuté.
Nemohl jsem ven a snažil jsem se vytáhnout nohu,
která byla zaklíněná.
Tak jsem tam ležel a všiml si, že se začínám uklidňovat.
A najednou jsem cítil, jak mi slábne pulz, je stále pomalejší,
až se najednou úplně zastavil.
Pomyslel jsem si: „Tak to asi je,
když se vydáváš na cestu vzhůru.“
Pamatuju si, že jsem byla doma.
A on mával zpoza těch plachet, aby nám ukázal:
„Hele, všechno je v pořádku.“
V tu chvíli jsem si pomyslela: „Bože!“
Ale celkově
jsme všechny jeho závody bezpečně zvládli.
Proto jsem si byla jistá, že má několik andělů strážných,
kteří na něj dohlíželi.
Nevím, jestli je to jen ochranná zeď,
kterou kolem sebe vystavíte,
nebo jestli jste svým způsobem naivní,
opravdu nevím.
Ale nikdy mě nenapadlo,
že by se Michaelovi mohlo něco stát.
Na konci roku 1999 měli čtyři sezóny,
vyhráli několik závodů, byli konkurenceschopní,
ale potřebovali víc trpělivosti.
Lidé už si začali říkat:
Povede se to někdy Michaelu Schumacherovi a Ferrari?
Věděl, že je vítěz,
že je šampión.
Byli jsme si jistí, že jsme blízko,
ale nevyhráli jsme titul,
a když se to stane, máte vždy pochybnosti.
Co mě trápí, nemám na to názor,
je to přirozená situace.
V první části sezóny 2000 věci nešly tak, jak jsme chtěli.
A najednou jsme se ocitli uprostřed sezóny,
v bodě, kdy bylo těžké uvěřit, že můžeme vyhrát.
Takže jsme zpochybňovali kvality celého týmu
i Michaela.
Teď jsme museli vyhrát každý závod.
Jinak bychom se nestali mistry světa.
MONZA, ITÁLIE 10. ZÁŘÍ 2000
To je zlomový okamžik.
Schumacher vede. Häkkinen je na druhém místě.
Michael Schumacher se dívá do zrcátka,
jestli je za ním Mika Häkkinen.
Michael Schumacher vítězí v italské Monze
a dohání Miku Häkkinena
v bodování mistrovství světa.
Tohle je vaše 41. vítězství, takže jste druhý v historii
s Ayrtonem Sennou. Znamená to pro vás něco?
Ano. Hodně to pro mě znamená.
Promiňte.
Díky, Michaeli.
Miko, v posledních dvou závodech byl Michael tak velkorysý,
že přiznal, že jste měl nejrychlejší auto, McLaren.
Bylo dnes Ferrari rychlejší?
Můžeme si dát pauzu?
SUZUKA, JAPONSKO 8. ŘÍJNA 2000
Napětí je opravdu nesnesitelné.
Dlaně se mi doslova potí.
Očekávám, že to bude pořádně napínavý závod
do poslední chvíle.
Souboj o titul v Suzuce
byl jeho čtvrtý finálový den šampionátu.
Asi jde o nejdůležitější závod v Schumacherově kariéře ve formuli 1.
Ve Ferrari věděli, jak je Häkkinen rychlý.
Rychlost u něj byla vše. Byl nekomplikovaný.
Byl prostě neuvěřitelně, inspirativně rychlý.
Téměř meditoval s hlavou skloněnou a zavřenýma očima
a promýšlel, jak pojede závod.
Michael Schumacher musí získat mistrovský titul
pro sebe a pro Ferrari.
Na druhou stranu Häkkinen je naprosto uvolněný.
V letech 1997, 1998 a 1999 jsme poslední závod prohráli.
To samé se mohlo stát i v roce 2000.
Sledujte.
Čtyři světla, pět světel ve Velké ceně Japonska.
Start! Michael Schumacher vyjíždí napříč
a tlačí Miku Häkkinena ke zdi.
Ale Häkkinen to zase dokázal!
Ujímá se vedení jako loni i předloni.
To je hrozná zpráva pro Michaela Schumachera.
Vedoucí závodník Häkkinen
přijíždí na první zastávku na konci 22. kola.
Michael Schumacher je samozřejmě v čele.
Ví, jak je tohle kolo důležité.
Michael je v boxu. Jamesi, jsi tam?
Jsem, Martine. A zjistil jsem, že Häkkinen
natankoval palivo na 13 kol. To je vše.
7,4. O trochu víc paliva pro Michaela Schumachera.
Podívejte! Mika Häkkinen přijíždí vpravo.
A stihne těsně předjet Schumachera.
Takže pořadí se nemění.
Mechanici McLarenu čekají na druhou zastávku.
Häkkinen v závodě vedl.
Už nějakou dobu.
Čekali jsme, až skončí zastávky v boxech.
Podíval jsem se na trať a viděl, že Mika vyjíždí.
Häkkinen 7,4.
Tato dvě kola by mohla rozhodnout Velkou cenu Japonska.
Je tu pit stop. Jamesi!
Ano. V tomto kole najel na Häkkinena půl sekundy.
Vedl o 26,8 sekundy.
Pozor, Michaeli. Při výjezdu tam bude.
Vysvětlím ti to. Vypadáš dobře. Vypadá to dobře.
Vypadá to skvěle, Michaeli! Výborně. Fantastické.
Hlavně dojeď.
Michael Schumacher se vrací na trať
a je před Mikou Häkkinenem.
Klaksony troubí, protože v Japonsku milují Ferrari
jako ve většině ostatních zemí.
Mohou tomu uvěřit?
Mechanici Ferrari vybíhají
přivítat svého jedinečného hrdinu Michaela Schumachera.
Michaeli, jsi ve vysílání. Řekni nám, jak se cítíš.
Sakra!
Jsi machr, Rossi!
Všichni jste machři.
Panebože!
Sakra! Dokázali jsme to!
Díky! Dejte za mě Corinně velkou pusu.
Teď uvidíme radost. Dívejte se!
Michael!
Když v roce 2000 konečně získal titul,
spadla mu z ramen obrovská tíha.
Už neměl pocit, že někomu něco dluží.
Dal Ferrari titul mistra světa,
který chtěli přes 20 let.
Od té chvíle bylo všechno bonus.
Poté už jezdil svobodně.
Jezdil srdcem. Jezdil s vášní.
Jezdil s uvolněným pocitem,
že dělá, co má ze srdce rád, ale už nikomu nic nedluží.
A byl zase na vyšší úrovni.
Bylo velmi vzrušující Michaela sledovat kvůli úžasné rychlosti, které dosahoval.
Byl to styl,
který závisel na 100% soustředění, 100% nasazení.
Když vjíždíte do zatáčky rychlostí 150 km/h
a víte, že váš talent vám umožní
bezpečně z ní vyjet, je to zvláštní dar.
Michael ten talent měl,
tu přirozenou rychlost, kterou jiní neměli.
A na Michaelovi bylo mimořádné, že svůj talent nepromarnil.
Dělal, co mohl,
aby ten svůj přirozený talent využil.
Michael byl nebojácný a lidé to věděli.
Nebyli si jistí, jestli ho dokážou vyzvat a čelit mu.
Michael o tom nepřemýšlel, protože znal svou hranici,
a ostatní si řekli, že to je moc riskantní, a stáhli se.
Michael se nikdy nestáhl.
Byl to profesionál, ale také nám ukázal, že má srdce.
Měl charisma vůdce
a to byl pro nás skvělý dar.
To byl jeho přínos pro formuli 1.
Michael Schumacher získává sedmý titul mistra světa formule 1
v opravdu rušný den
pro závody formule 1.
Tohle je historie!
Je to můj idol, co jsem začal jezdit na motokárách.
Měl na mě velký vliv.
Závodník Michael Schumacher je můj hrdina, má motivace vyhrávat závody.
Ten sport mě fascinuje
a znám jiné závodníky, ale nikdo nebyl jako on.
V brilantnosti výkonu byla krása.
Jeho výkonu, výkonu týmu.
Vyhrávat setrvale rok co rok je neskutečně těžké,
což je vidět z toho, jak je to vzácné.
A to, čeho Schumacher a jeho tým
dosáhli v letech 2000 až 2004,
kdy soupeřům nedali ani píď, ani závan naděje,
bylo naprosto neuvěřitelné.
Stal se nedotknutelným.
Lidé se dívají na období jeho nadvlády
a považují je za zlatý věk.
A byl to zlatý věk, pět mistrovských titulů v řadě za sebou.
To si lidé budou vždy pamatovat.
Když jsme s nimi jezdili na závody
a viděli ten rozruch,
kolik lidí ho zbožňuje a obdivuje,
to mi přišlo naprosto úžasné.
A říkala jsem si:
„Jo, to je můj táta, jsem moc ráda, že je to můj táta.“
Mám k tátovi obrovský respekt.
Vždycky jsem měl. Tak prostě působí.
Když vejde do místnosti, všichni ztichnou.
Tak si to pamatuju.
Taky jsem patřil k těm, kdo ztichli.
Ale jak jsem řekl, můj hrdina, když vešel do místnosti.
Když nad tím přemýšlím, pokaždé, když se na něj podívám, řeknu si:
„Ano, takový chci taky být.“
Mít takovou sílu, takovou vyrovnanost.
S týmem jsem se rozhodl, že na konci letošního roku
ukončím svou závodnickou dráhu.
Měl bych poděkovat své rodině,
která mě vždy
podporovala ve všem, co dělám.
A bez jejich podpory, bez síly přežít
v tomto byznysu a tomto sportu by nebylo možné
podávat ty výkony. Za to jim vždy budu nesmírně vděčný.
Ukončil jsem kariéru,
protože jsem už neměl vášeň a motivaci.
Byl jsem unavený.
Našel si něco jiného.
Neseděl jen na gauči.
Musel být tady
a tamhle, dělat tohle a tamto, jednu věc za druhou.
Michael byl neklidný.
Například když bylo hezké počasí,
šel skákat na padáku, ale nebyl to jeden, ale 24 seskoků.
Když odešel z formule 1, říkal si: „Co teď budu dělat?“
Ptal se mě: „Co mám dělat?“ A já řekla: „Budu s tebou jezdit rallye.“
Neumím moc číst v mapách, ale zkusím to. A on řekl: „ Ani nápad!“
STUTTGART, NĚMECKO 25. LEDNA 2010
Michaelův návrat
byl motivován osobní touhou a pocitem naplnění.
Nemusel nic dokazovat.
Ale očividně měl pocit, že musí jezdit,
že musí soutěžit a zkusit štěstí s Mercedesem.
Byla to nová fáze, úplně jiný přístup.
Uvědomil si, že může zažít formuli 1 novým způsobem.
Už nebýt uchazeč o titul mistra světa
pro něj bylo vzrušující.
A do jisté míry si to užíval.
Nebyl jsem na jeho úrovni, co se týče jezdeckého výkonu.
Ale rozhodně vím, že na konci své kariéry
v roce, kdy mi bylo 37,
se mety, o něž jsem usiloval, uzavíraly dřív, než jsem se k nim dostal.
Prostě člověk stárne. Tak to v životě chodí.
Často jsme mezi závody zůstávali v zámoří,
protože by nemělo smysl létat zpátky.
Často se ptal: „Co tu dělám? Chybí mi rodina. Proč jsem tak daleko?“
„Uvědomil jsem si, že už to není tak důležité jako dřív.“
„Moje rodina je teď důležitější.“
MÉRIBEL, FRANCIE
Michael Schumacher, nejlepší jezdec
v historii formule 1, je v nemocnici.
29. PROSINCE 2013
Michael Schumacher je teď v kritickém stavu.
Krátce předtím, než se to stalo, mi řekl, že sníh není optimální.
„Můžeme odletět do Dubaje zaskákat si na padáku.“
Osud je nepředvídatelný.
K Michaelovi byl obvykle laskavý.
Ale tentokrát se Michael bohužel stal obětí neštěstí.
29. prosince 2013
se život Michaela a jeho rodiny obrátil vzhůru nohama.
Život rodiny se z minuty na minutu úplně změnil.
Otec, tak silný vůdce,
s tak skvělou osobností.
Z minuty na minutu se všechno rozpadlo.
Nikdy jsem…
nevinila Boha z toho, co se stalo.
Byla to prostě smůla,
víc smůly v životě mít nemůžete.
Vždycky je hrozné, když řeknete:
„Proč se to stalo Michaelovi nebo nám?“
Ale proč se to stává jiným lidem?
Samozřejmě, že mi Michael každý den chybí.
A nechybí jenom mně.
Chybí dětem, rodině,
jeho otci, všem kolem něj.
Každému se po Michaelovi stýská,
ale Michael je tady.
Jiný, ale je tady.
A to nám dává sílu, jak jsem zjistila.
Jsme spolu.
Žijeme spolu doma.
Děláme terapii.
Děláme, co můžeme, aby Michaelovi bylo lépe
a aby mu bylo příjemně.
A aby prostě cítil naši rodinu, naše pouto.
Ať se stane cokoli, udělám všechno, co bude v mých silách.
My všichni.
Když teď přemýšlím o minulosti,
vzpomínky, které se mi vybavují,
se týkají společných chvil nás čtyř.
Vzpomínám na to,
jak jsme jezdili na motokáře na louce.
Vybavuje se mi, jak jsme si vyjeli
s poníky, kteří táhli vozík.
Je to spousta okamžiků,
které jsou plné radosti.
Nejlepší bylo, když se vrátil domů.
To bylo hezké,
protože se nám hodiny věnoval,
když se vrátil, i když byl asi velmi unavený.
Ale toho jsme si nevšimli.
Byli jsme rádi, že ho máme doma.
A od té nehody samozřejmě tyto zážitky,
tyto okamžiky,
které spousta lidí s rodiči prožívá,
už tu nejsou, nebo jen v menší míře.
A podle mě
to je trochu nefér.
Myslím, že s tátou
bychom si teď rozuměli jinak.
Prostě proto, že mluvíme podobným jazykem,
jazykem motosportu.
A měli bychom si hodně o čem povídat.
A na to většinou myslím.
Říkám si, jak by to bylo skvělé.
Bylo by to super.
Vzdal bych se kvůli tomu všeho ostatního.
Ano.
Snažíme se pokračovat jako rodina,
jak to měl Michael rád a pořád má.
Žijeme dál své životy.
„Soukromí je soukromí,“ jak vždycky říkal.
Je pro mě velmi důležité, aby si mohl dál
užívat svůj soukromý život
co nejvíc.
Michael nás vždy chránil a teď chráníme my jeho.
BEZ NICH BY TENTO FILM NEVZNIKL.
Překlad titulků: Markéta Demlová