Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Man skal blive ét med bilen.
Man skal vide, hvor meget man kan presse bilen.
Der er altid en grænse,
og man skal altid være forsigtig som med alle andre ting, man holder af.
Man skal have en fornemmelse for ikke at give den for meget eller for lidt.
Hvis det lykkes for en, så bliver vi begge tilfredse.
Bilen og jeg.
Hundred procent perfektion.
Det er mit mål at opnå 100 %.
Sådan er jeg bare som menneske. Jeg kan ikke leve med mindre.
Jeg bryder mig ikke om at tale om mine kvaliteter.
Det får mig til at lyde arrogant.
Jeg bryder mig ikke om at tale om mine fejl. Det er dit job at finde dem.
SPA, BELGIEN 24. AUGUST 1991
SCHUMACHERS FØRSTE FORMEL 1 GRANDPRIX
Man kunne fornemme spændingen i paddocken.
Alle var klar over, hvem der var kommet op gennem systemet.
Vi kunne fornemme, at der var tale om en, som var utrolig lovende.
Dengang Michael startede i Formel 1, var der store navne.
Senna var verdensmester med McLaren, Mansell kørte for Williams,
Prost var hos Ferrari. De var allesammen store navne.
Alle kørerne var over 27, 28 år, og de havde masser af erfaring.
Og Michael var den unge.
Da Michael ankom, kiggede alle kørerne på ham og tænkte:
"For ung, for tidligt."
De fleste Formel 1-kørere bliver oplært gennem gokart og Formel 3.
I overgangen til Formel 1 var det en stor hjælp for ham,
at han havde kørt løb i sportsbiler for Mercedes.
Kan kom ind i Formel 1 takket være held.
En kører var faldet fra, og de havde brug en ny.
Det var rent held, at Michael dukkede op i Formel 1.
Midt i sæsonen havde Eddie Jordan pludselig et ledigt sæde.
Da jeg fandt ud af det, ringede jeg straks til Eddie Jordan.
Jeg sagde: "Eddie, giv mig den her chance."
Og han sagde: "Hvem fanden er Michael Schumacher?"
Jeg sagde: "Husker du ikke vinderen i Macau og Fuji i Formel 3?"
"Ok, nu ved jeg det."
Jeg har set ham i Formel 3, og jeg ønsker…
Holdet ønsker at give de unge chancen. Sådan er holdet indrettet.
Alt det, der lå foran os, og muligheden for at han kunne bevise sit værd,
var i sig selv fantastisk, men vi anede ikke, hvad der var i vente.
Den aften sad vi på et torv og spiste pizza helt uforstyrret.
Torvet var fyldt. Fire, femhundrede mennesker.
Og ingen henvendte sig.
Det var sidste gang, at vi ikke blev forstyrret.
Jeg husker, at man i højtalerne kunne høre,
hvad der foregik i kvalifikationen.
Og jeg blev ved med at høre navnet, Michael Schumacher.
Han var en sensation.
Da Michael blev syver i kvalifikationen, tænkte man: "Wow, der er en ny stjerne."
Alle var begejstrede for denne nye kører, som var brudt igennem med et brag.
Jeg er virkelig glad,
men jeg må sige, at det er muligt at opnå den kvalifikationstid med den bil.
Det gør den sjov at køre, og jeg er virkelig glad for min tid.
Det bemærkede alle. Alle på de andre hold bemærkede det.
Han blev straks meget eftertragtet.
Efter løbet i Spa ringede jeg til Willi Weber.
Og vi mødtes med Michael om mandagen vist.
Mandag eller tirsdag i London.
På det tidspunkt kæmpede vores team allerede med om podiepladserne.
Vi kæmpede ikke med om mesterskabet,
men nogle gange var vi tæt på podiepladserne.
Og så underskrev vi en aftale.
Det kom pludseligt, og jeg blev meget overrasket.
Det var mit første løb,
og så fik jeg et tilbud fra det fjerdebedste team.
Jeg var helt forbavset.
Jeg var forbløffet over, at det kunne ske så hurtigt,
og jeg var virkelig glad for kontrakten. Det var en aldeles fantastisk situation.
Der var noget frisk ved ham.
Hans ansigt var spændstigt, og han var altid nybarberet.
Og han udstrålede en selvtillid.
Michael var en dreng, der kørte mod hårde mænd.
SPA, BELGIEN 30. AUGUST 1992
Og det er Schumacher i fjerde position i sin Benetton.
Schumacher presser utvivlsomt Ayrton Senna.
Michael Schumacher fører nu i Belgiens grandprix.
Skal Michael Schumacher vinde sit første grandprix på banen,
hvor han kørte sit første grandprix?
Treogtyve år gammel. Den yngste grandprix-vinder i lang tid.
Det er Michael Schumachers første sejr.
Hans arm ryger i vejret, og han er naturligvis sejrstolt.
"Ja! Jeg gjorde det", siger han.
Det er ikke til at beskrive. Det er vanvittigt.
Jeg tror, at de tyske fans har ventet længe på en grandprix-sejr i Formel 1.
Den her sejr dedikerer jeg til de tyske fans.
Vil du nå at sige noget til nogen derhjemme?
Til mine forældre. Jeg vil bare sige hej.
Det hele startede, da jeg var fire år.
Min far var altid optaget af at arbejde med motoriserede cykler og småting.
Det, han gjorde, var,
at han tog vores gamle knallert, der kunne køre 40 km/t.,
og den satte han på en børnegokart.
Og den havde jeg meget sjovt med lige fra starten af.
Jeg var vild med den.
Da jeg var seks, syv år gammel,
var min far begyndt på at leje gokarts ud i klubben.
Og jeg arbejdede på disse gokarts sammen med ham.
Jeg hjalp ham og testede gokartene.
Når han havde lavet en gokart, så skulle jeg teste, om den var ok.
Så jeg var altid sammen med ham omkring gokarten.
Vi gjorde alting sammen, og det var bare en stor fornøjelse.
Da han var otte eller ni år, passede han sin bror til tider.
Jeg kunne bede ham se efter, om alting var låst,
og så gjorde han det.
Michael var altid meget pålidelig.
Familien Schumacher havde oprindeligt en madvogn,
og senere fik de en restaurant.
Økonomisk set var familien Schumacher…
Rolf begyndte sit arbejdsliv som murer. Han byggede skorstene,
men senere stod han for gokartbanen.
Og Elisabeth måtte altid blive, indtil den sidste gæst var taget hjem.
Mine forældre arbejdede hårdt for at give os et normalt liv.
Men mange rige børn er også fattige, da deres forældre ikke har tid til dem.
Vi havde vores forældre med os på banen, som var en stor legeplads.
Vi brugte altid det billigste udstyr.
Jeg satte kasserede dæk på min gokart, og så vandt jeg løb med dem.
Jeg var glad for at have vundet med det dårligste udstyr og ikke det bedste.
Det var en yderligere motivation for mig, at jeg måtte kæmpe på den måde.
Goddag og velkommen til Kerpen,
hvor verdensmesterskabet i gokart for juniorer afholdes.
Der er deltagelse fra 18 nationer, og der er cirka 80 kørere i alt.
En kører, som ikke repræsenterer Tyskland, selvom han er tysker,
og endda topfavortit her, er Michael Schumacher.
Hvorfor repræsenterer du Luxembourg?
Fordi kvalifikationsløbene i Tyskland koster penge.
Og hvis man bliver elimineret, kvalificerer man sig ikke til VM.
Men i Luxembourg er vi de eneste deltagere.
Det koster ikke noget, og vi kvalificerer os.
Allerede som barn trænede han som en verdensmester.
Allerede som barn vidste han, hvad han ville.
Han måtte gøre alt for at komme til tops.
Og helt fra barnsben havde han en hårdkogt professionalisme,
fordi det mindste fejltrin kunne betyde, at det hele ville falde til jorden.
1983 i Kerpen-Manheim.
Det var første gang, at vi kørte et løb sammen.
Det er et stærkt minde,
som er blevet hos mig gennem min racerkarriere.
Banen var naturligvis en slags hjemmebane for Michael,
så han var fuldt bekendt med alle sving.
Det var svært at køre mod ham på den bane.
Det var helt utroligt at se den kørestil, han havde.
Foran barakken var der en del af banen, hvor der var en højhastighedschikane,
og det var fascinerende at se, hvordan Michael kørte gennem chikanen.
Hans kørestil var helt anderledes end de andre køreres.
Meget kontrolleret.
Kørestilen var meget fysisk.
Han lavede kun ganske få fejl, når han kørte gennem chikanen.
De andre kørere kunne køre én god omgang, men så lavede de små fejl på den næste.
Men Michael kørte konsekvent og kontrolleret.
Da jeg så det, vidste jeg med det samme, at fyren her var god.
Vi var 13, 14 år gamle.
Og vi var fulde af selvtillid.
På førstepladsen, Michael Schumacher.
Han har allerede vundet 460 D-mark i dag,
og nu får han yderligere 236 D-mark.
Efter de år var jeg sikker på, jeg altid ville være en god gokartkører.
Men jeg havde aldrig forestillet mig, at jeg ville ende i Formel-klassen
alene af økonomiske årsager.
I 1988 faldt en ung mand mig øjnene. Han hed Michael Schumacher.
Det var ikke sejrene. Det var måden han bevægede bilen på.
Så jeg bad ham komme og køre for mit team.
Selvfølgelig var der spørgsmålet om penge.
Michael Schumacher havde intet på det tidspunkt,
ikke engang 500 D-mark til at finansiere en sæson for.
Det koster mellem 600.000 og 700.000.
Willi Weber sagde til os: "Kom hjem til mig i aften.
Jeg giver ham en femårig kontrakt, en bil og en månedsløn på 2.000 D-mark."
Det var selvfølgelig helt vanvittigt.
Når man går op i motorsport,
så er det nok alles drøm at få lov til at køre Formel 1 en dag.
Det er også min drøm.
Jeg er først og fremmest heldig, at jeg mødte Michael.
Han er virkelig den mest elskelige person, jeg nogensinde har mødt.
Jeg lavede engang middag til ham på hans fødselsdag.
Han var den eneste, der hjalp mig med at rydde op vaske op.
Og der tænkte jeg: "Det er en rigtig mand."
Han var bare rigtig sjov, og det var, hvad jeg så i ham.
Jeg blev forelsket i ham, fordi han var en vidunderlig person.
Jeg følte bare, at han var noget særligt for mig.
Jeg tænkte aldrig:
"Han er en fantastisk racerkører i sin fantastiske karrieres forår."
Ingen kunne have forudset, at det ville ske.
Da jeg begyndte, sagde jeg: "Gør mig ikke til en stjerne.
Sæt mig nu ikke for højt. Det vil jeg ikke have."
Han brød sig ikke om pressen, alle menneskene og hypen omkring sig.
Det var ikke det, han ville have. Han ville dyrke sin sport.
Han søgte et normalt liv, og han havde svært ved at forstå,
hvorfor han ikke kunne have et normalt liv.
Han kunne rigtig nok fremstå usympatisk,
fordi der var så mange krav til ham.
Det var ofte for meget, og det holdt ham tilbage.
Han er nemlig en ret reserveret person. Han er genert.
Og nogle gange var det bare hans måde at håndtere sin generthed på.
Da Michael Schumacher dukkede op i Formel 1,
var Senna den fremtrædende figur i sporten.
Ayrton Sennas tredje verdensmesterskab sikrer ham
en plads i historiebøgerne som en af de største.
Der var noget mystisk ved Ayrton.
Det var nu mest, fordi han var utrolig hurtig og konkurrencebetonet
og aggressiv og udfordrende overfor sine konkurrenter.
Han dominerede sporten.
Han var den bedste.
Hvis man spurgte nogen, som lige var kommet ind i Formel 1:
"Hvem vil du være?" Så ville svaret lyde: "Ayrton Senna."
Alle så op til ham.
Hvis man pludselig var kommet ind i feltet, ville man være ham.
Her var en, som dengang var ganske ukendt, der udfordrede den bedste.
MAGNY-COURS, FRANKRIG 5. JULI 1992
I Frankrigs grandprix i Magny-Cours var Schumacher bag Senna.
Og Schumacher udfordrer Ayrton Senna i McLarenen.
De nærmer sig hårnålesvinget, og der er kontakt.
Hvem er det? Det er Schumacher. Og hvem har han ramt? Det er Senna.
Nu forsøger de at komme forbi. Vil de stoppe løbet?
Schumacher og Senna kan være røget ud i hårnålesvinget på første omgang.
Jeg er ret sikker på, at løbet ikke bliver stoppet.
Og jeg er ikke i tvivl om, at Ayrton Senna er rasende,
og mon ikke han betragter Michael Schumachers taktik som ustyrlig.
Jeg tror ikke, at Michael ville gøre ham oprevet.
Michael kørte på samme måde overfor alle, præcis som han skulle.
Men det skabte lidt gnidninger.
Og Ayrton forsøgte at sætte Michael på plads et par gange inde på banen,
hvilket Michael blev sur over.
Han syntes ikke, at der var en ligeværdig respekt.
Så der var en del gnidninger i den tidlige periode.
Du dummede dig. Det er fint. Jeg ville bare snakke med dig.
Forstår du, Michael var en superkører, da han skændtes med Senna.
Senna kunne lugte, at den her fyr ikke var hvem om helst.
Alle løver kan fornemme, når den unge løve ankommer,
og de vil beholde deres territorium.
Året 1994 blev et år, hvor vi voksede. Michael voksede og jeg voksede.
Ingen kunne acceptere, at vores team var gået fra ingenting
til nu at vinde løb og være en mesterskabsudfordrer.
Michael Schumacher får bilen til at glide henover banen.
Her har I føreren af løbet, Michael Schumacher.
Han gør forskellen når sejren står på vippen.
Hvor er Ayrton Senna? Det er spørgsmålet.
Senna snurrer rundt. Senna er ude af løbet.
Der kommer han.
Det kan ikke gå galt. Det ternede flag er fremme.
Michael Schumacher vinder Stillehavets grandprix.
Ih, du milde, vi får os en spændende Formel 1-sæson i år!
Nu var vi mesterskabsudfordrere, og det var ukendt for os.
Når man slår Ferrari, McLaren og Williams… Det er altså veletablerede hold.
Og så kom en T-shirtfabrikant med en knægt fra Tyskland,
og slog dem allesammen.
Han vandt løbet i Japan.
Vi ventede i lufthavnen.
Og Michael følte sig sikker på, at han var hurtig nok til at slå Ayrton
og måske vinde mesterskabet.
Når man taler med Michael, er det som at tale med en,
der har foretaget sig det job hele sit liv.
Det var normalt. Og Senna…
Fem år tidligere, eller måske fire,
havde han en plakat af Senna på sit værelse.
IMOLA, ITALIEN 1. MAJ 1994
I optakten til Imola havde Michael set hurtig og stærk ud.
Og Senna vidste, at han var nødt til at vinde i Imola.
Han måtte lukke hullet op til Michael.
Han var nødt til at hente Michael,
ellers ville Michael stikke af i mesterskabsstriden.
Senna med Schumacher i hælene.
Schumacher er Ayrton Sennas største rival.
Senna kører igennem, efterfulgt af Schumacher.
De kører ind i Tamburello.
Hvad i alverden skete der lige der?
Senna er stadig i bilen.
Løbet er stoppet. Det røde flag er fremme.
De kører med godt 300 km/t., når de kører ud af Tamburello.
Alle var tavse.
Der var en mærkelig stemning.
Michael Schumacher er stoppet og steget ud af sin bil.
Hjelmen er kommet af, og han har et dystert blik.
Da han kørte galt og kørte af banen,
forsøgte han at holde sig foran Schumacher.
Vi har set så mange ulykker som denne, og dem, der er værre.
Ulykker, som virkede til at være værre end den, han var i.
Det er bare ikke noget, man forventer,
Man tænker:
"Han har nok bare slået armen, eller måske har han brækket benet.
Man vender tilbage, og banen gøres klar. Man ved ikke, hvad der foregår.
Der er ingen, der forklarer noget.
Og vi tænker bare: "Løbet må jo fortsætte.
Vi er her for at køre racerløb, så det gør vi."
Man ser ingen grund til ikke at køre løbet.
På det tidspunkt vidste ingen, om Senna var død.
Var han blevet erklæret død på banen, så var løbet blevet stoppet.
Michael Schumacher er vinder af San Marinos grandprix i 1994.
Før jeg gik op på podiet,
sagde jeg til Michael: "Ingen champagne. Intet."
Han spurgte: "Hvordan har Ayrton det?" Jeg svarede: "Ikke godt."
Det var første gang, jeg så en anden side af Michael.
Vi gik op på podiet.
Han fortalte os: "Han er i koma."
Men en koma kan være mange ting.
Måske kommer man sig over det dagen efter. Det kan også være slemt. Man ved det ikke.
I og med man ikke tror,
at der er sket noget voldsomt, så nægter man tro det.
Og jeg er stadig…
Det var vel to timer efter løbet,
da hr. Walkinshaw kom og sagde: "Det ser virkelig skidt ud."
Jeg tænkte: "Nej! Han er i koma, men det betyder ikke, at det er skidt."
Han sagde: "Det ser ikke for godt ud."
Og senere var der en, der fortalte mig: "Han er død."
Men minuttet efter sagde en anden: "Nej, han er i koma."
Men der var så få informationer på det tidspunkt,
at man ikke anede, hvad man skulle tro.
Jeg troede stadig ikke på, at han kunne være død.
Det kunne jeg ikke forestille mig i det øjeblik.
Jeg tænkte: "Nej, han bliver mester.
Måske misser han et løb eller to, men så er han også tilbage."
Men det var værst, da der var gået to uger.
Der var jeg nødt til at acceptere, at han var død.
Det var bare…
…helt skørt.
Nu, hvor Senna var væk, var Schumacher nu den fremtrædende figur i sporten.
Til trods for at han aldrig havde vundet et verdensmesterskab.
Var det nemt at skulle køre igen?
Jeg tog hen til Silverstone,
og pludselig så man anderledes på mange af tingene.
Jeg kørte banen igennem i en almindelig bil,
og jeg tænkte bare: "Her kan du ende med at dø."
Jeg tænkte: "Du har altid kørt testkørsel og løb her,
men der er så mange steder, hvor man kan køre galt og dø."
Jeg kunne ikke tænke på andet.
Og jeg vidste ikke, hvad jeg ville tænke i racerbilen.
Jeg var usikker på, om jeg kunne køre uden at tænke sådan,
eller ville jeg nu køre og tænke: "Her kan du dø.
Hvis du kører af banen her, så går det galt og…"
Det var virkelig mærkeligt.
Jeg vågner midt om natten.
Jeg får måske sovet tre timer om natten og alt sådan noget.
Vi var naturligvis rystede.
Vi spurgte os selv, hvordan det kunne ske.
Og Michael spurgte sig selv, om alle havde handlet korrekt.
Det var virkelig vanskeligt.
Han havde det virkelig svært med det,
men han var en mester til at lukke ting ude.
Hans fokus var så intenst, at han kunne lukke alt andet ude.
Mentalt er han meget stærk. Sådan er han bare.
Han er ekstremt stærk. Det viser han stadig hver eneste dag.
Damon Hill ledte nu Williams-teamet,
og han gav Michael kamp til stregen.
Damon Hill vinder Storbritanniens grandprix.
Fremragende!
Damon Hill vinder Italiens grandprix.
Han vandt her sidste år, hvor det gav ham et hattrick…
Sæsonen var kompleks, turbulent og en menneskelig hvirvelvind.
Michael Schumacher vinder Europas grandprix her i Jerez.
Michael Schumacher har igen slået hul.
Og det var et intenst menneskeligt drama.
Løbene svingede som et pendul mellem Damon og Michael.
Damon Hill vinder!
Det er Damons største udfordring at skulle op imod Michael Schumacher.
ADELAIDE, AUSTRIALIEN 13. NOVEMBER 1994
Man ved, at det er det afgørende løb for ham,
og alle taktikkerne, overhalingsmanøvrerne
og situationen vil basere sig på dette.
Ét point adskiller Schumacher og Hill.
Mesterskabet skulle afgøres ved dette vildt spændende løb.
Realistisk set ville det ikke blive let.
Og der sad jeg så.
Jeg var pludselig i en mesterskabsdyst med Michael Schumacher.
Det røde lys er blevet tændt her i Adelaide.
Og vi har gang i sæsonens sidste løb.
Og Michael Schumacher tager føringen. Eller er det Damon Hill?
Det er Schumacher, der er foran Hill.
Jeg måtte virkelig kæmpe med bilen.
Det var vanskeligt for mig at holde bilen på vejen gennem hele løbet.
Og jeg kunne ikke slippe væk fra Damon.
Vi lå lige bag hinanden i omtrent 20 omgange.
Michael var begyndt at trække fra mig, og jeg tænkte: "Jeg kan ikke følge med."
På et tidspunkt fandt jeg en linje, hvor jeg forsvandt en lille smule
i to sekunder, måske to og et halvt.
Jeg kørte hele tiden på grænsen, og jeg kæmpede hårdt.
Men så ramte jeg bumpet og røg til siden, og så fik jeg malet væggen.
Jeg var allerede skuffet og tænkte: "Lort."
Men så kunne jeg mærke, at jeg kunne fortsætte.
Vi kom rundt om hjørnet, og jeg så ham køre tilbage på banen.
Det lignede, at han var kørt af banen og kom tilbage.
Jeg så, at hans bil slingrede.
Da jeg kørte til venstre, gjorde jeg sådan her
for at tjekke alt og rense dækkene.
Jeg så en mulighed for at overhale, som jeg måtte handle på.
Prøv at se Damon Hill og Schumacher. Åh nej!
Da jeg kørte ind i svinget, ramte Damon mig først i siden.
Og hans bil gik på tværs og ramte min bil, og han endte op på to hjul.
Jeg røg op i luften og ramte ind i dækkene.
Nej, jeg kunne ikke fatte det.
Schumacher er ude.
Tyskeren er ude af det australske grandprix,
og Damon Hill skal bare køre videre, og så bliver han verdensmester.
Det var ret ligetil med pointene.
Han førte med ét point over mig,
så hvis ingen af os gennemførte, ville han vinde.
Damon Hill må tilbage i pit.
Jeg kunne se, at affjedringen var i stykker.
Jeg kunne ikke fortsætte.
Han er et konkurrencemenneske og ville gøre alt for at vinde.
Michael gjorde, hvad der skulle til, så jeg ikke kunne slå ham.
Var jeg i bilen…
…i Adelaide med ét points forspring,
og min rival kom på indersiden, hvad ville jeg så gøre? Aner det ikke.
Michael Schumacher har vundet verdensmesterskabet i 1994.
VERDENSMESTER I FORMEL 1, 1994
Corinna har altid støttet mig, og det gør hun i den grad nu.
Det er derfor Corinna ville være her, og jeg ville have at hun kom.
Det ser ud til, at hun endnu engang har bragt mig held.
Jeg tog faktisk altid med ham i alle de år.
Enten var jeg i bussen eller et sted bag kulissen,
men jeg var altid på farten med ham.
Vi nød det altid sammen.
For ham var det en støtte at vide, at han ikke var alene.
Vi rejste jo jorden rundt og krydsede tidszoner,
så vi sørgede for, at han fik en ordentlig søvn.
Og Michael havde praktisk talt planlagt alting på minuttet.
Stå op på det tidspunkt. Så er der 15-20 minutter på badeværelset.
En nat, da vi var i Suzuka, gik det op for mig,
at jeg aldrig ville falde i søvn,
så jeg tilbragte den halve nat med at sidde på toilettet,
så jeg ikke vækkede ham, og han kunne få en god nattesøvn.
Så jeg sad derude og læste en bog.
På den anden side, når vi var hjemme, og Michael skulle tidligt afsted,
så hørte jeg ham aldrig.
Han var så stille.
Han gik altid hen til min seng, lige inden han tog afsted,
aede min arm, gav mig et kys og sagde: "Jeg går nu."
Og så var han væk. Han vækkede mig aldrig. Han var altid meget betænksom overfor mig.
HOCKENHEIM, TYSKLAND 30. JULI 1995
Publikum jubler.
Flagene hilser deres idol og helt, Michael Schumacher, velkommen hjem.
Og han vinder Tysklands grandprix.
Der har vi helten.
Og der er folket, som beundrer og ærer ham.
Der er over 100.000 tyskere tilstede, og de har ventet i så lang tid
på at se en tysker vinde Tysklands grandprix.
AIDA, JAPAN 22. OKTOBER 1995
Michael Schumacher kører ind i løbets sidste sving
her på den sidste omgang af Stillehavets grandprix i Japan
og bliver dermed verdensmester i 1995,
ligesom han blev det i 1994.
Nu er det slået fast med syvtommersøm. Han er sin samtids bedste kører.
Jeg tror ikke, at Michael var ude på at forøge antallet af verdensmesterskaber.
Var han blevet hos Bennetton, havde han nok også vundet i 96.
Men det motiverede ham ikke længere.
Når man er i bilen, bestemmer man sin egen skæbne.
Man får kun én chance.
I Formel 1 er alle meget diskrete.
Ingen henvender sig til en kører i pitten og siger: "Kan vi snakke?" Aldrig.
Han modtog en række tilbud.
Han kunne blive, hvor han var.
Hos McLaren ville han kunne køre en af deres biler med en Mercedes-motor i.
Og så kunne tage til Ferrari.
På det tidspunkt var Niki Lauda konsulent for Ferrari.
Det gik alt andet end godt hos Ferrari.
Niki Lauda kom hen til mig og sagde:
"Hos McLaren vil han være en af mange, som sætter sig ind i bilen og vinder løb.
Hos Ferrari vil han være en exceptionel kører,
som vil vinde løb med denne Ferrari ovenpå flere år med tørke."
Det tiltalte hans kampgejst, som han udviklede som gokartkører.
Han vandt med brugte gokarts og dæk, så det kunne han vel også hos Ferrari.
Mit sidste råd var:
"Hvis du bliver verdensmester i en Ferrari,
så kan du bare smide dit pas væk."
Schumacher!
Ferrari er det ældste team.
Og i Italien er Ferrari som en religion.
Så der er en forventning. Der er en lidenskab for Ferrari i Italien.
Der er altid enorme forventninger til en kører for Ferrari.
Ferraris bestyrelsesformand sagde:
"Sidste år havde vi to dygtige kørere, men i år har vi en stjerne."
Det fører en masse pres med sig at køre en Ferrari.
Hvis man ikke vinder, når man kører en Ferrari, er man en idiot.
Man har et ansvar, når man kører i en Ferrari.
Man kører ikke i en normal Formel 1-bil. Man kører i en legende.
Man kører i noget helt unikt.
Vi kom begge to til Ferrari i 96.
Da jeg satte mig i bilen, sagde jeg: "Den ser bekymrende anderledes ud
end alt andet."
Og desværre fik jeg ret. Den bil var en katastrofe.
Der gik en rum tid, hvor vi ikke helt forstod,
hvor dårlig bilen var.
Og det viste sig, at det ikke var noget, der kunne fikses.
Grundfilosofien omkring bilen var gal.
Her til morgen stødte Damon Hill ind i Frentzen.
Og Schumacher har allerede problemer.
Det ligner, at motoren er stået af under opvarmningsomgangen.
Det er utroligt.
Schumacher er ude af løbet, inden det overhovedet er begyndt.
Han kom ikke til start i Frankrigs grandprix i Magny-Cours.
Bilen var komplet vingeskudt.
Michael sad i bilen, mens den blev bugseret væk.
Det var et slags symbol på impotens.
Jeg ved ikke, om vi kan løse alle disse problemer på et par måneder.
Jeg kan ikke se, at vi er i en position, hvor vi kan vinde mesterskabet.
Det vil kræve en masse held og måske en drøm,
men da jeg er en realist og ikke en drømmer,
så passer det, hvad jeg siger her.
Jeg kan huske en fredag inden et løb i den første sæson,
hvor alle var gået hjem, kørerne var gået, al teampersonalet var gået.
Men i Ferrari-garagen blev der arbejdet på en bil.
Det var Michaels bil. Der var tre mekanikere og Michael.
Michael talte stille med mekanikerne.
Jeg fik et stærkt indtryk af Michaels arbejdsiver.
Han ville stå tilbage i garagen sammen med mekanikerne.
Han ville ikke gå tidligt og lave noget andet.
Han ville være der sammen med dem, arbejde sammen med dem.
De skulle mærke hans tilstedeværelse, og at deres arbejde på bilen betød noget.
Og det forvandlede teamet.
Michael var altid en af de sidste, der gik.
I årene hos Ferrari sad han i møder til klokken 22.
Vi tog aldrig ud og spiste en lækker middag på en restaurant.
Nej. Vi tilbragte al tiden i det telt.
Jeg ventede. Vi spise pasta. Vi snakkede.
Så tog han til endnu et møde, og så kom han igen.
Men jeg var taknemmelig for hvert et minut, vi tilbragte sammen.
Michael var utrolig professionel.
Han sagde: "Vi må arbejde på en løsning." Han knoklede virkelig.
Det gode ved at have Michael som en del af teamet var,
at alle vidste, at der var ingen, der kunne køre som ham.
Det har væltet ned i løbet af natten.
Og det har fortsat i løbet af dagen.
Vi har udsigt til et vældigt vådt løb.
Og der er Michael Schumachers Ferrari.
Han er forbi Gerhard Berger. Han er på tredjepladsen.
Og han er lige bag Villeneuve og Alesi, og snart vil han presse på for føringen.
En forfærdelig bil er også forfærdelig i regnvejr. Sådan er det bare.
I Barcelona lykkedes det ham at finde en måde at køre på.
Han håndterede det og tilpassede sin stil.
Det var der nok ikke mange kørere, der ville kunne gøre.
Han forsvandt bare, og ingen var i nærheden af ham.
Michael Schumachers genialiter opvejer Ferrariens mangler.
Det her er klassisk racerløb under skrækkelige forhold.
Han elskede regnen. Man kan komme op på et andet niveau.
Under de omstændigheder får man at se, hvem der er sportens sande genier.
Som børn kørte vi altid på glatte dæk i regnvejr.
Vi tog altid hen til gokartbanen, når det var muligt.
På den måde udvikler man en fantastisk kontrol over bilen.
Man udvikler sin selvtillid, og man bliver et med bilen.
Det gør en i stand til at udrette umulige mirakler.
Det bliver en historisk sejr for Schumacher og for Ferrari.
Det sidste sving.
Michael Schumacher vinder Spaniens grandprix
efter at have kørt på enestående vis.
At vinde løb i den bil er den største bedrift,
som nogen kører har opnået.
Det er ikke til at tro, at det skete. Jeg aner ikke, hvordan han gjorde det.
Udfordringen at føre Ferrari tilbage til verdensmesterskabsniveau
var en udfordring, som Michael ikke kunne modstå.
Det var noget, vi snakkede ret meget om.
For ham var det det rigtige at gøre
at tage imod den udfordring at gøre Ferrari store igen.
At give Ferrari den titel tilbage, som de havde længtes efter siden 1979.
Han ville gøre noget, som ingen var lykkedes med,
hverken Prost, Senna eller nogen anden kører i nyere historie.
Det var en rigtig udfordring.
JEREZ, SPANIEN 26. OKTOBER 1997
Året var 1997.
I Michaels andet år hos Ferrari var der en forventning om,
at de skulle bejle til mesterskabet.
Han havde på en måde momentum.
Tifosiernes forventninger var meget høje.
Vi vidste, at vi ville få en duel mellem Villeneuve og Schumacher.
Jeg håber, vi får en ordentlig tvekamp,
hvor hverken holdkammerater,
eller ovehalede kørere eller nogen andre kørere blander sig.
Hvad bliver nøglen til sejr?
Det er først og fremmest vigtigt, at jeg ikke bliver skubbet af banen.
Og så skal jeg bare være hurtigere end Michael.
Og løbet er sat i gang!
Villeneuve kommer godt afsted, og Schumacher får en bedre start.
Michael Schumacher fører, og derefter kommer Villeneuve.
Vi vidste, at Jacques havde en hurtigere bil.
Spørgsmålet var, om han og teamet var i stand til
at bruge strategi og fart til at få skovlen under Michael.
Og afstanden mellem Michael Schumacher
og Jacques Villeneuve er på lidt over et sekund.
Der må være problemer med gearskiftet, for Villeneuve er lige bag ham nu.
Han går forbi! Åh ja!
I hans øjne var det Jacques Villeneuve, som var kørt ind i ham.
Det var ikke skuespil.
I hans øjne var det sådan.
Hvad skete der med ham i den brøkdel af et sekund?
Hvem ved? Det var ikke en bevidst handling.
Det skete bare, men han var overbevist.
Han forsøgte ikke at overbevise andre, at han var fejlfri.
Mentalt var det en vanskelig situation for Michael. Han førte.
Han var ti omgange fra at vinde verdensmesterskabet i 1997
i sin anden sæson med Ferrari.
Michael kom tilbage til pitten.
Han var sikker på at Jacques havde ramt ham.
Da vi viste ham videoen, indså han, at det ikke var tilfældet.
At det var ham, der var kørt ind i Jacques Villeneuve.
Det skete to eller tre gange i Michaels karriere, at hans engagement,
konkurrencegen og dedikation fik ham til at gå for langt.
Det er svært for os at bedømme,
men jeg synes, han trådte over grænsen den dag.
Han trådte ofte over grænsen, når det egentlig var unødvendigt.
Når han havde gjort nok. Når han havde vundet pole i kvalen.
Når han havde sikret sig sejren.
Når han var i en tvekamp med nogen.
Han var altid overbevist om, at han gjorde det rigtige.
Den her paranoide perfektionisme gjorde,
at der skulle mere til, før han var tilfreds med sig selv.
I sidste ende racede han ofte mod sig selv.
Han kæmpede mod sig selv.
"Har jeg gjort nok i dag? Vil jeg udrette mere?
Hvordan knuser jeg konkurrenterne?
Hvad skal der til, for at jeg forbliver den bedste?"
SCHUMI, DET ER VANVITTIGT!
VILLENUVE, DEN SANDE MESTER
"DET VAR IKKE MIN SKYLD, JEG VILLE GØRE DET IGEN"
SCHUMI MISTEDE SIT SMIL
Hvis man er i kontrol eller ønsker at være i kontrol,
så vil man ikke acceptere,
at man måske gjorde noget forkert.
Det lå ikke i hans person.
Michael er stenbuk.
Hans stjernetegn er stenbuk. Og en stenbuk undskylder aldrig.
De kan ikke undskylde, og de begår aldrig fejl.
"Fejl" findes ikke i stenbukkens ordbog. Han begår aldrig fejl.
11. NOVEMBER 1997 DISCIPLINÆRHØRING HOS FIA
-Godmorgen fra London. -Hvordan har du det?
Michael? Hr. Schumacher!
I alle de tidligere løb har jeg fået anerkendelse fra pressen,
men efter weekenden er jeg pludselig blevet jordet i stedet.
Jeg er selvfølgelig et menneske ligesom alle andre.
Der kan ske ting for mig, ligesom det kan ske for alle andre.
Og det skete for mig,
hvilket jeg ikke ville indrømme, da det skete.
Nu er jeg nødt til at indrømme det, og jeg forstår, hvad jeg har gjort.
Forbundet kiggede på det,
og diskvalificerede ham nærmest fra mesterskabet i 1997
Det var ret betydningsfuldt. Det var aldrig før sket i denne sport.
Har du en kommentar?
TRYSIL, NORGE DECEMBER 1997
Vi boede i hytten.
Vi fik spillet en masse spil, fordi han ønskede at koble lidt af.
Det var en skøn tid i venners selskab.
Til tider var vi 30 samlet, og vi havde det virkelig skægt.
Alle var taget med os. Bedstemor, bedstefar, tante.
Hele flyet var fyldt. Vi nød det virkelig.
Han nød det virkelig der. Vi var der i seks uger.
Og vi talte ikke meget om Formel 1
eller andre arbejdsrelaterede ting.
Vi havde det bare sjovt.
Michael trænede lidt, men ikke så meget i den periode.
Da de startede op igen med deres tests, sagde han:
"Gad vide, om jeg er stadig er hurtig nok, om jeg stadig kan."
Michael tvivlede altid på sig selv i den henseende. "Kan jeg mon stadig?"
FERRARIS TESTBANE I ITALIEN OPTAKT TIL SÆSONEN 1998
Det var vigtigt for Michael, at ingen på teamet bemærkede det,
når han virkelig kæmpede og måtte bide tænderne sammen
og måske endda havde tvivl eller følte sig desperat.
Han var meget god til at skjule det.
Når man så ham udadtil, når han gik hen til garagen,
eller hvor man ellers så ham, så virkede han energisk og dynamisk.
Tidligt i sin karriere indså han, at ens resultater afhænger af indsatsen.
Det blev hans mantra.
Man måtte give sig fuldt ud. Det var som en krig.
Hvis man ikke giver sig fuldt ud, så ender man ikke med at sejre.
Det er Michael Schumachers filosofi.
I bilen skulle alt være perfekt.
Han var meget opmærksom på de mindste ting,
og han krævede det samme af os.
Også hvad angik folk, havde han et godt øje for detaljerne.
Han smilede altid til folk og sagde "tak" til alle.
Selv når presset var stort.
Hans opmærksomhed på detaljerne var rettet mod hver af os.
For ham var bilen vigtig, teamet var vigtigt. Alle.
Der var dage, hvor Michael gjorde udslaget.
En kører kan have en stor påvirkning. Han kan motivere teamet.
Michael kendte al personalet.
Han vidste hvad de hed, og nogle gange hvad konen hed.
Han spillede fodbold med dem. Han var en strålende motivator.
Og folk gjorde sig umage for at hjælpe Michael til succes.
Hvis du kan få alle til at have en begejstring for dig,
så vil de gøre alt for dig, og de vil nyde at gøre det.
Jeg tror, det er afgørende.
Selv manden, der kogte pastaen, var glad, når han kom forbi,
fordi han takkede ham altid og sagde: "Din pasta er den bedste."
Han sagde: "Pasta aglio e olio!". Det var det.
Han elskede det.
Selv kokken var en uundværlig del af teamet.
Det var en stor familie, og det gav os tryghed.
Mine mekanikere og ingeniører ved nok, hvad de skal mene om mig.
De stoler fuldt ud på mig, og jeg på dem.
Hver eneste gang, jeg tilbringer en dag på banen,
tænker jeg over, hvad jeg kan ændre ved bilen for at gøre den hurtigere.
De sprøjtede banerne for at teste våddækkene.
De testede hybriddækkende. De prøvede alt muligt,
og de blev nogle gange frem til mørkets frembrud.
Mængden af timer han lagde i at udvikle bilen og teste den
udenfor den offentlige bevågenhed, fra grandprixet, var utrolig.
Vi begyndte testkørslerne kl. otte, og nogle gange var vi færdige kl. 20.
Han stillede store krav til sig selv.
Han var altid lige på grænsen i sit forsøg på at skaffe resultater
ud af bilerne, som ikke var lige så gode som konkurrenternes.
McLaren var grundlæggende bare meget bedre.
De var umulige at nå.
Det gik ham på. Det ville gå hvem som helst på.
Schumacher, som havde udviklet Ferrarien med sit team
og gjort den mere og mere konkurrencedygtig,
opdagede, at han havde fået en ny rival. Den nyeste flyvende finne, Mika Häkkinen.
Fra den første test af vidste Mikka Häkkinen,
at han havde et enormt våben i sine hænder.
McLaren-bilen var en raket det år.
Ferrari måtte kæmpe hårdt for at udvikle en bil, der kunne stå mål med den.
Mika Häkkinen fører. Hvor er Michael Schumacher?
…en enorm mængde vand sprøjter op.
Mika Häkkinen har selvfølgelig frit udsyn.
Mika Häkkinen vil gøre det svært for ham lige fra start af.
Pendulet svingede mellem Häkkinen og Schumacher hele det år.
Häkkinen begik nogle fejl. Schumacher havde nogle fantastiske løb.
Og han var med i feltet, der kunne vinde verdensmesterskabet.
Michael var helt sikkert presset.
Hans tilgang til det at vinde var, at man ikke måtte frygte noget.
Man måtte ikke tænkte: "Måske kan jeg eller andre komme til skade."
Jeg talte med Michael. Jeg sagde: "Det går ikke.
Det går ikke, når vi kører så hurtigt.
Vi kører 300 km/t., og jeg kommer i højere fart.
Det går ikke, at du blokerer mig."
Han trak bare på skuldrene og sagde: "Mika, vi kører racerløb her."
Vi havde det sjovt, og vi respekterede hinandens successer.
Vi havde hvert vores liv, og på racerbanen var vi konkurrenter.
Så det er svært at være venner.
Der er to sider af ham. Der er Michael, racerkøreren.
Kompromisløs, hurtig, målrettet og hård racerkører.
Og så er der den private Michael, familiemanden.
Jeg har været til mange komsammener med ham, hvor vi drak rom og cola,
og han røg cigar og var et helt andet menneske,
fordi der ikke var tale om en konkurrence.
Det handler bare om at have det hyggeligt sammen.
Til fester var han den første til at komme og den sidste til at gå.
Han elskede det.
Vi grinede en masse. Vi havde det så sjovt.
Og børnene kan stadig huske, hvor sjovt vi havde det.
Michael elskede at smide folk i poolen.
Hver eneste gang endte vi alle i poolen. Det var Michaels ting.
Selv ved vores bryllup blev folk smidt i poolen.
Han var ikke god til at synge.
Det var en af de ting, han ikke var god til.
Men han sang altid "My Way", for den kunne han teksten til.
Det var ret morsomt.
Men rigtig mange gange var han bare for sig selv.
Ingen stod ham nær.
Jeg tror, at det var ret svært at lære Michael at kende.
Han var svær at… Der var en barriere.
Michael er meget mistænksom.
Det har han altid været lige i starten,
indtil han føler, at han kender folk eller kan stole på dem.
Men så åbner han sig også helt.
Sådan var det ikke kun med mig i starten, men sådan var det også med andre venner.
Men han har altid været meget mistænksom. Det må jeg sige.
Men når han åbner op for en, så er det på vid gab.
SPA, BELGIEN 30. AUGUST 1998
I kørermesterskabet fører Mika Häkkinen med syv point ned til Michael Schumacher.
Ved siden af ham på forreste række har vi hans holdkammerat, David Coulthard.
De forreste udgøres af McLaren.
Mika Häkkinen starter i poleposition
for niende gang i 13 løb i år. Fem lys.
Afsted!
Häkkinen fører igen an. Irvine kommer på hans venstre side.
Damon Hill har fået en god start og fører!
Damon Hill går forbi alle i La Source-svinget.
Schumacher kører på ydersiden og rammer ind i Häkkinen.
Schumacher har ramt Häkkinen.
Häkkinen var tidligt ude af løbet,
og det kunne Schumacher udnytte.
Han kunne tage ti point, mens Häkkinen ikke vil få nogen point.
Og det ville være afgørende i en åbenlys lang og tæt kamp om titlen.
Hvis Michael Schumacher kan blive, hvor han er nu,
vil han tage en trepointsføring i verdensmesterskabet.
Banen er fyldt med vand.
Det stod ud med vand fra de store dæk,
og lægger man bag en, kan man ikke se bilen eller vejsiden.
Man kan intet se.
Michael var i gang med at vinde stort.
Teamet fortalte mig: "Den forreste kommer og overhaler".
Men man kan intet se i regnen.
Man har små spejle, men vandet gør, at man ikke kan se, hvor den anden bil er.
Så jeg ventede på, at han skulle overhale
på vej ind i Blanchimont, som er det hurtige venstresving.
Vi må ikke glemme Coulthard under disse skrækkelige forhold.
Åh, gud. Michael Schumacher har ramt David Coulthard,
og han er ude af Belgiens grandprix.
Måske skulle han have været mere varsom med at overhale ham.
Michael var helt klart passageren i den ulykke.
På den første del af banen ville det have været let
for Coulthard at køre til siden og lade Michael passere.
Men han blev og gjorde det vanskeligt.
Jeg tror, at David slap speederen.
Det gør man aldrig, når det regner, og kørerne ingen sigtbarhed har.
Man slipper ikke speederen. Og Michael ramte ham.
…i kørermesterskabet. Hvad har han gang i?
Han stormer ned gennem pitten, og han vil sikkert. Se ham!
Han siger: "Jeg skal hen til stewarderne."
Han er på vej hen for at konfrontere David Coulthard.
Jeg vidste, at han var vred. Hans hals var helt rød, og hans øjne…
Teamet stillede sig naturligvis imellem.
Vi mødtes i Bernie Ecclestones bus for at tale ud om det.
Jeg sagde: "Jeg påtager mig min andel i ulykken,
men du må også tage noget ansvar for det."
Han svarede: "Det kan jeg ikke se."
Jeg sagde: "Det var trods alt dig, der kørte op i mig.
Jeg bakkede ikke ind i dig."
Det førte så til en samtale, hvor jeg sagde:
"Du må da tage fejl nogle gange."
Han tænkte over det og svarede: "Ikke hvad jeg kan komme i tanke om."
Forventningen og skuffelsen voksede og voksede.
DER ER ÉN KONGE, OG DET ER SCHUMMY!
Folk tænkte: "Med Michaels ankomst vil Ferrari straks begynde at vinde."
SCHUMMY FOR ALTID
MICHAEL SCHUMACHER GUD
Han ankom altså i 96,
og så var der 97, 98 og 99.
På et tidspunkt blev der tænkt i, om Michael var den rette kører,
eller om vi skulle gå efter en som Häkkinen.
SILVERSTONE, STORBRITANIEN 11. JULI 1999
Mika Häkkinen er i fantastisk form.
Der blev kørt kvalifikation her til morgen,
og Mika Häkkinen var ubesværet den hurtigste samtlige gange.
Under opvarmningen var Schumacher syv tiendele af et sekund langsommere
end Mika Häkkinen. Det var den næsthurtigste tid.
Og løbet er sat i gang på Silverstone!
Nu!
Forhjulet havde smadret cockpittet, og det sad stadigvæk fast et sted derinde.
Jeg kunne ikke komme ud, og jeg forsøgte at frigøre mit ben,
som sad fastklemt.
Jeg lå bare der og bemærkede, at jeg var begyndt at falde lidt ned.
Og pludselig mærkede jeg, at mit hjerte begyndte at slå langsommere,
og pludselig stoppede det helt.
Og jeg tænkte: "Sådan føles det nok, når man er på vej op på øverste etage."
Jeg kan huske, at jeg var derhjemme.
Og han vinkede fra bag forhængene for at sige til os: "Hej, alt er ok."
Det var et øjeblik, hvor jeg tænkte: "Gode Gud."
Men i det store hele kom vi altid sikkert igennem alle hans løb.
Det var derfor, jeg var sikker på, at han havde et par skytsengle,
som passede godt på ham.
Jeg ved ikke, om det er en beskyttende mur,
som man bygger omkring sig,
eller om det er, fordi man er naiv.
Jeg ved det ikke.
Men det faldt mig aldrig ind,
at der kunne ske Michael noget.
Da 1999 gik på hæld, havde de haft fire sæsoner.
De havde vundet nogle løb. De havde været med i toppen,
men der var brug for mere tålmodighed.
Folk var nu begyndt at tænke:
"Vil det nogensinde lykkes for Michael Schumacher og Ferrari?"
Han vidste, at han var en vinder, at han var en mester.
Vi var sikre på, at vi var tæt på.
Men vi havde ikke vundet mesterskabet, og den slags skaber altid tvivl.
Hvad angår mig, så har jeg ingen mening om det.
Det er en naturlig situation.
I første del af 2000-sæsonen, gik det ikke, som vi havde håbet.
Og pludselig stod vi midt i sæsonen
og havde svært ved at tro på, at vi kunne vinde.
Vi tvivlede på teamets kvaliteter,
herunder Michael.
Vi var nødsaget til at vinde samtlige løb.
Ellers ville vi ikke blive verdensmestre.
MONZA, ITALIEN 10. SEPTEMBER 2000
Det er afgørelsens time.
Schumacher fører. Häkkinen er på andenpladsen.
Michael Schumacher kigger i spejlet for at se, om Mika Häkkinen er der.
Michael Schumacher vinder i Monza i Italien
og lukker hullet mellem ham og Mika Häkkinen i verdensmesterskabet.
Det er din 41. sejr. Du er den næstmest sejrende sammen med Ayrton Senna.
-Betyder sådan en rekord noget for dig? -Det betyder meget for mig.
PRESSEKONFERENCE, MONZA 10. SEPTEMBER 2000
Undskyld.
Tak, Michael.
Mika, i de seneste to løb har Michael været stor nok
til at indrømme, at McLaren havde den hurtigste bil på dagen.
Synes du, at Ferrari havde den hurtigste bil i dag?
Kan vi holde en pause?
SUZUKA, JAPAN 8. OKTOBER 2000
Spændingen er virkelig uudholdelig. Mine håndflader er svedige.
Jeg forventer et nervepirrende og tæt løb fra start til slut.
Titelduellen i Suzuka.
For fjerde gang kunne han afgøre mesterskabet i sidste løb.
Det var nok det vigtigste løb i Michael Schumachers F1-karriere.
Ferrari vidste, hvor hurtig Mika Häkkinen var.
Han var hurtig, og han var ukompliceret.
Det var utroligt og inspirerende, så hurtig han var.
Han mediterede nærmest med bøjet hoved og lukkede øjne.
Han gennemgik løbet i sit hoved.
Michael Schumacher bliver nødt til at vinde mesterskabet
til sig selv og til Ferrari.
Häkkinen virker anderledes afslappet.
Vi havde tabt det sidste løb i 1997, 1998 og 1999.
Det samme kunne ske i 2000.
Hold øje med det. Fire lys, fem lys i Japans grandprix.
Starten er gået! Schumacher kører straks på tværs
og tvinger Häkkinen op mod væggen.
Men Häkkinen har gjort det igen!
Han har taget føringen, som han gjorde sidste år og året før det.
Det er virkelig skidt nyt for Michael Schumacher.
Häkkinen, der fører løbet,
kører i pit for første gang efter 22 omgange.
Michael Schumacher er naturligvis forrest.
Han ved, han bare skal køre derudaf på denne omgang.
Michael er i pit. Er du der, James?
Ja, og jeg har regnet ud,
at Häkkinen kun har fået brændstof nok til 13 omgange.
Med 7,4 har Schumacher fået lidt mere brændstof.
Se der! Mika Häkkinen kommer kørende til højre.
Han når lige ind foran Schumacher. Vi er tilbage til status quo.
McLarens mekanikere gør klar til andet pitstop.
Häkkinen førte i løbet, og det havde han gjort i noget tid.
Vi stod og ventede på, at pitstoppene blev færdiggjort,
og jeg kiggede ud på banen, og jeg kunne se, at Mika var på vej ud.
Häkkinen, 7,4.
De næste to omgange kan meget vel afgøre Japans grandprix.
Nu er der pitstop. James!
Ja, se! Han har hentet et halvt sekund på Häkkinen på denne omgang.
Han førte med 26,8 sekunder.
Pas på, Michael. Han vil være der, når du kører ud.
Jeg holder dig underrettet. Det ser godt ud!
Det ser fantastisk ud, Michael! Godt gået. Fantastisk.
Hold den nu bare på vejen!
Michael Schumacher er ude på banen igen, og han er foran Mika Häkkinen.
Hornene lyder, for i Japan er man mindst lige så vild med Ferrari
som i mange andre lande
Tror de på det?
Ferrari-mekanikerne kommer ud
for at tage imod deres ultimative helt, Michael Schumacher.
Michael, du er i æteren. Fortæl os, hvordan du har det.
Du er fantastisk, Ross!
Det er i allesammen!
Du godeste!
Hold da kæft, vi gjorde det!
Tak! Giv Corinna et stort kys fra mig af.
Nu får vi glæde at se! Se engang!
Michael!
Da han endelig sikrede sig titlen i 2000,
forsvandt byrden på hans skuldre som dug for solen.
Nu følte han ikke længere, at han skyldte nogen noget.
Han havde givet Ferrari det mesterskab, de havde ønsket sig i mere end 20 år.
Alt, der kom oveni det, ville være en bonus.
Derefter kunne han køre frit.
Han kørte med sine følelser og sin lidenskab.
Han kørte med en afslappet oplevelse af:
"Jeg laver det, jeg elsker, men nu skylder jeg ikke noget til nogen."
Og han var igen på et helt andet niveau.
Det var spændende at se Michael køre, fordi han opnåede en helt vild fart.
Det var en stil,
der krævede 100 % koncentration og 100 % engagement.
At køre ind i et sving med 240 km/t.
og vide, at dit talent gør, at du kommer sikkert ud af det,
det er en særlig evne.
Michael er et naturtalent, som kan opnå en fart, som ingen andre kan.
Det særlige ved Michael var, at han ikke lod det gå til spilde.
Han gjorde alt, hvad han kunne, for at udnytte sit naturtalent.
Michael var en smule frygtløs, og det vidste folk godt.
Det gjorde dem i tvivl om de kunne udfordre ham.
Michael tænkte ikke over det, for han vidste, hvor hans grænse lå,
mens de andre ville tænke, at det var risikabelt, og trække sig.
Michael trak sig aldrig.
Han var professionel, men han viste også, at han havde et hjerte.
Han havde en leders karisma,
og det var en stor gave for os.
Det var hans bidrag til Formel 1.
Michael Schumacher sikrer sig sit syvende Formel 1-mesterskab
på en begivenhedsrig dag i Formel 1.
Der bliver skrevet historie her.
Han har været mit idol, siden jeg begyndte at køre gokart.
Han har været en stor indflydelse.
Racerkøreren Michael Schumacher er min helt, min motivation til at vinde løb.
Sporten fascinerer mig,
og jeg kender andre racerkørere, men der var ingen som ham.
Der var en skønhed i hans geniale udførelse af tingene.
Hans udførelse, teamets udførelse.
Det er utrolig vanskeligt at vinde på så højt et niveau år efter år.
Beviset på det er, hvor sjældent det er sket.
Det, som Schumacher og teamet opnåede
i perioden fra 2000 til 2004,
hvor konkurrenterne ikke fik skyggen af en chance,
var helt og aldeles fantastisk.
Han blev urørlig.
Folk ser tilbage på den dominansperiode som guldalderen,
og det var det. De vandt fem mesterskaber i træk.
Det vil folk aldrig glemme.
Når vi tog med dem til løbene og oplevede alt postyret,
kunne vi se, hvor mange mennesker, der beundrede ham.
Det, syntes jeg, var fantastisk.
Og jeg tænkte:
"Ja, det er min far, og jeg er glad for, at han er min far."
Jeg har en enorm respekt for min far.
Det har jeg altid haft. Han havde en særlig tilstedeværelse.
Når han trådte ind i et rum, stoppede folk med at snakke.
Sådan husker jeg det.
Jeg var også en af dem, der stoppede med at snakke.
Som jeg sagde, det var min helt, der trådte ind i rummet.
Når jeg tænker for mig selv, når jeg ser ham, siger jeg til mig selv:
"Ja, det er sådan, jeg vil være."
Hvilken styrke og sindsro.
Jeg har sammen med teamet besluttet, at når året er omme,
så vil jeg trække mig fra motorsport.
Jeg bør takke min familie,
som har støttet mig i al den tid.
Hvis de ikke havde givet mit den støtte og styrke til at overleve
i denne branche og denne sport, og til at præstere,
så ville det nok have været umuligt. Jeg kan ikke takke dem nok.
Jeg gik på pension, fordi lidenskaben og motivationen var væk.
Jeg var træt.
Han fandt action på en anden måde. Han sad ikke bare på sofaen.
Han ville det ene og det andet sted hen. Han ville gøre dit og dat.
Michael var rastløs.
Hvis vejret var godt, ville han for eksempel springe faldskærm.
Men så var det ikke kun ét spring, men 24 spring.
Da han stoppede i Formel 1, tænkte han: "Hvad skal jeg tage mig til?"
Han spurgte mig: "Hvad skal jeg finde på?" Jeg sagde: "Kør rally med mig.
Jeg er ikke en god kortlæser, men jeg kan forsøge."
Men det sagde han nej til.
STUTTGART, TYSKLAND 25. JANUAR 2010
Jeg tror, at Michaels comeback var styret af et personligt udlevelsesbehov.
Han havde ikke noget at bevise.
Men havde tydeligvis et behov for at køre,
og han havde brug for at konkurrere og være en del af Mercedes-rejsen.
Det var en ny fase, en helt anden tilgang for ham.
Han indså, at han kunne opleve Formel 1 på en ny måde.
Han var ikke blandt mesterskabskandidaterne,
og det gjorde det spændende for ham, og han nød det til en vis grænse.
Jeg var aldrig på hans niveau, hvad køreevner angår,
Men jeg var bevidst om, at jeg var i min karrieres efterår
i mit sidste år som 37-årig.
Der var huller, som jeg gik efter, der lukkede, før jeg nåede frem.
Man bliver bare gammel. Sådan er livets rejse bare.
Vi boede ofte i udlandet mellem løbene, da det ikke gav mening at flyve tilbage.
Han sagde tit: "Hvad laver jeg her? Jeg savner familien. Hvorfor er jeg væk?
Jeg kan mærke, at det ikke er så vigtigt, som det engang var.
Nu er det min familie, som er det vigtigste."
MÉRIBEL, FRANKRIG
Michael Schumacher, verdens mest succefulde Formel 1-kører, er indlagt.
29. DECEMBER 2013
Michael Schumacher er i kritisk tilstand på nuværende tidspunkt.
Kort før det skete i Méribel, sagde han til mig:
"Sneen er ikke optimal. Vi kan flyve til Dubai og springe i faldskærm."
Skæbnen er uforudsigelig.
Skæbnen havde altid været god ved Michael.
Men denne gang led han desværre en hård skæbne.
Den 29. december 2013
blev der vendt op og ned på Michael og hans families liv.
Familiens liv ændrede sig fuldstændig fra det ene øjeblik til det andet.
En far, en stærk leder med en fantastik personlighed.
Det blev smadret på et øjeblik.
Jeg har aldrig…
…bebrejdet Gud for det, der skete.
Det var sort uheld. Det var så sort, som det kan blive.
Det lyder forfærdeligt, når man siger:
"Hvorfor skulle det her ske for Michael eller os?"
Men hvorfor sker det for andre?
Jeg savner naturligvis Michael hver eneste dag.
Men det er ikke kun mig, der savner ham.
Børnene, familien, hans far, alle omkring ham.
Altså, alle savner Michael, men Michael er her.
Det er anderledes, men han er her,
og det giver os styrke.
Vi er sammen.
Vi bor sammen derhjemme.
Vi går til terapi.
Vi gør alt for at Michael får det bedre og føler sig veltilpas.
Vi prøver at lade ham mærke familiens sammenhold.
Uanset hvad, vil jeg gøre alt, hvad der står i min magt.
Det vil vi alle.
Når jeg tænker på fortiden nu,
er de billeder, der dukker op på nethinden,
som regel af os fire, der hygger sammen.
Jeg kan se billeder af os,
der kører gokart på engen.
Jeg kan se billeder af os på tur
i en hestevogn, der bliver trukket af ponyer.
Der er mange øjeblikke,
som gengiver følelsen af glæde.
Højdepunktet var altid, når han kom hjem.
Det var så dejligt, fordi han holdt os ud i timevis,
selvom han lige var kommet hjem og sikkert var vældig træt.
Men det bemærkede vi overhovedet ikke. Vi var bare glade for, at han var hjemme.
Og helt naturligt er det sådan,
at disse oplevelser og disse øjeblikke,
som jeg tror mange mennesker oplever med deres forældre,
forsvinder eller falmer til en vis grad.
Og i mine øjne er det en smule uretfærdigt.
Jeg tror, at min far og jeg ville forstå hinanden
på en helt anden måde nu.
Alene af den grund at vi taler samme sprog.
Motorsport-sproget.
Vi ville have en masse mere at tale om.
Det tænker jeg stort set hele tiden på.
Jeg tænker bare, at det ville være sejt.
Jeg ville ofre alt for det.
Ja.
Vi forsøger at være sammen som en familie,
som Michael godt kunne lide det, og som han stadig kan lide det.
Vi fortsætter med vores liv.
"Privat er privat," som han altid sagde.
Det er meget vigtigt for mig,
at han kan fortsætte med at nyde sit privatliv så meget som muligt.
Michael beskyttede os altid, og nu beskytter vi Michael.
EN DYBFØLT TAK TIL:
DET VILLE IKKE HAVE VÆRET MULIGT AT LAVE FILMEN UDEN DEM
Tekster af: Philip Olsen