Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎Trebuie să devii una cu mașina.
‎Trebuie să știi exact ‎cât de mult poți forța mașina.
‎Mereu există o limită
‎și trebuie să ai grijă, așa cum ai ‎cu orice lucru care-ți place în viață.
‎Trebuie să găsești echilibrul ideal, ‎să nu exagerezi în niciun sens.
‎Dacă fac asta, amândoi vom fi mulțumiți.
‎Și eu, și mașina.
‎Perfecțiune sută la sută.
‎Obiectivul meu e perfecțiunea.
‎Așa sunt eu. ‎N-aș putea accepta nimic mai puțin.
‎Nu-mi place ‎să vorbesc despre calitățile mele,
‎fiindcă aș părea arogant.
‎Și nici despre defectele mele, ‎căci e misiunea ta să le găsești.
‎SPA, BELGIA ‎24 AUGUST 1991
‎PRIMUL MARE PREMIU DE FORMULA 1 ‎AL LUI SCHUMACHER
‎În garaj, entuziasmul era palpabil.
‎Toți știu cine avansează prin sistem.
‎Toți aveam sentimentul ‎că e vorba de un pilot foarte promițător.
‎Michael a debutat în Formula 1 ‎într-o perioadă cu multe nume mari.
‎Senna era campion mondial cu McLaren,
‎Mansell pilota pentru Williams,
‎Prost era la Ferrari. Nume foarte mari.
‎Toți șoferii aveau peste 27 de ani ‎și multă experiență.
‎Iar Michael era nou-venitul.
‎Când a apărut Michael, ‎toți piloții l-au privit și au zis:
‎„Prea tânăr, prea devreme.”
‎Cei mai mulți piloți de Formula 1 ‎provin din carting, din Formula 3.
‎Și fusese ajutat ‎să facă tranziția la Formula 1
‎pilotând mașini sport pentru Mercedes.
‎Norocul l-a adus în Formula 1.
‎Se retrăsese un pilot și le trebuia altul.
‎Michael a ajuns în Formula 1 ‎printr-un noroc,
‎când Eddie Jordan a avut dintr-o dată ‎un loc disponibil în mijlocul sezonului.
‎Când am aflat, am pus imediat mâna ‎pe telefon și l-am sunat pe Eddie Jordan.
‎I-am zis: ‎„Eddie, trebuie să-mi dai șansa asta.”
‎El mi-a răspuns: ‎„Cine naiba e Michael Schumacher?”
‎I-am zis: „Sigur ți-l amintești. ‎Formula 3, a câștigat la Macao și Fuji.”
‎„Da, mi-l amintesc.”
‎L-am văzut în Formula 3.
‎Mentalitatea mea și a echipei
‎e de a oferi tinerilor o șansă. ‎Aceasta e filosofia echipei noastre.
‎Ceea ce urma să se întâmple, ‎abilitățile pe care le putea demonstra,
‎lucrurile de care era în stare…
‎Nu aveam nicio idee ‎că vor fi absolut incredibile.
‎În seara aceea, am stat într-o piață ‎și am mâncat pizza foarte liniștiți.
‎Locul era plin. ‎Cred că erau 400-500 de oameni.
‎Și nimeni nu a venit la noi.
‎A fost ultima dată ‎când nu ne-a deranjat nimeni.
‎Se auzea la difuzoare
‎ce se întâmplă în calificări.
‎Și se tot auzea un nume, ‎Michael Schumacher.
‎Făcea furori.
‎Când Michael s-a clasat pe locul șapte, ‎toți au zis: „Iată o nouă stea!”
‎Toți erau foarte entuziasmați
‎că acest nou pilot și-a făcut ‎o asemenea intrare pe scenă.
‎Sunt foarte fericit.
‎Oricum, cu această mașină,
‎poți reuși acest timp de calificare. ‎E foarte plăcut de pilotat.
‎Și sunt foarte mulțumit ‎și de timpul reușit.
‎Toți l-au remarcat. ‎Toate celelalte echipe l-au remarcat.
‎A devenit imediat la mare căutare.
‎După cursa de la Spa, ‎l-am sunat pe Willi Weber.
‎Și luni ne-am întâlnit cu Michael.
‎Ne-am întâlnit la Londra luni sau marți.
‎Pe atunci, echipa noastră se lupta deja ‎pentru podium.
‎Nu vizam câștigarea campionatului,
‎dar, uneori, ne-am apropiat de podium.
‎Și am semnat un contract.
‎M-a surprins cât de repede s-a întâmplat.
‎Abia făcusem prima cursă
‎și a patra cea mai bună echipă ‎din lume îmi făcea o ofertă.
‎Nu-mi venea să cred.
‎Am fost uimit ‎că se poate întâmpla așa repede
‎și oferta lor m-a bucurat enorm.
‎A fost o întâmplare fantastică.
‎Radia prospețime.
‎Avea tenul neted ‎și era mereu proaspăt bărbierit‎.
‎Emana încredere în sine.
‎Michael era un băiat ‎care concura împotriva veteranilor.
‎SPA, BELGIA ‎30 AUGUST 1992
‎Și Schumacher e pe locul patru ‎în monopostul Benetton.
‎Indiscutabil, Schumacher îl presează ‎pe Ayrton Senna.
‎Michael Schumacher trece la conducerea ‎Marelui Premiu al Belgiei.
‎Va câștiga Michael Schumacher ‎primul lui Mare Premiu
‎pe circuitul unde a pilotat prima oară ‎într-un Mare Premiu?
‎Are 23 de ani.
‎E cel mai tânăr câștigător ‎după multă vreme.
‎E prima victorie a lui Michael Schumacher.
‎Își ridică brațul ‎într-un gest firesc de euforie.
‎Spune: „Da! Am reușit!”
‎Nu pot descrie acest sentiment. ‎E o adevărată nebunie.
‎Fanii germani au așteptat multă vreme
‎o victorie în Formula 1.
‎Și vreau ‎să dedic această victorie fanilor germani.
‎Vrei să transmiți ceva celor de acasă?
‎Părinților mei.
‎Vreau să-i salut.
‎Totul a început când aveam patru ani.
‎Tata era mereu interesat să meșterească
‎la motociclete sau altele asemenea.
‎Noi aveam
‎un moped vechi care mergea cu 40 km/h.
‎Și i-a pus motorul pe un cart de copii.
‎Mi-a plăcut foarte mult de la bun început.
‎Mi-a plăcut mereu foarte mult.
‎Când aveam șase sau șapte ani, ‎tata deja începuse
‎să închirieze carturi pentru club.
‎Mergeam mereu cu el ‎să meșterim la carturi,
‎să-l ajut și să testez carturile.
‎Când termina lucrul la un cart, ‎eu trebuia să-l testez,
‎așa că eram mereu alături de el ‎când lucra la carturi.
‎Făceam totul împreună ‎și era extrem de plăcut.
‎Când avea doar opt sau nouă ani, ‎avea grijă de fratele lui.
‎Puteam să-l rog ‎să verifice dacă totul e încuiat
‎și o făcea.
‎Pe Michael te puteai baza mereu.
‎Familia Schumacher a avut inițial ‎o rulotă de fast-food
‎și mai târziu, un restaurant.
‎Din punct de vedere financiar, ‎familia Schumacher‎…
‎Rolf a fost inițial zidar, ‎construia șemineuri,
‎apoi a ajuns administrator ‎al pistei de carting.
‎Iar Elisabeth trebuia ‎să se ocupe de restaurantul lor
‎până la ultimul client.
‎Părinții mei au muncit din greu ‎ca să ne ofere o viață normală.
‎Dar mulți copii bogați sunt și săraci, ‎căci părinții lor nu au timp de ei.
‎Părinții erau alături de noi pe pista ‎de carting, care era un mare loc de joacă.
‎Foloseam mereu ‎cele mai ieftine echipamente.
‎Recuperam pneuri aruncate la gunoi, ‎le puneam pe cartul meu și câștigam curse.
‎M-am bucurat mereu că puteam câștiga ‎cu cel mai slab echipament.
‎Aceste dificultăți au fost ‎o motivație suplimentară pentru mine.
‎Bună ziua și bun venit la Kerpen,
‎la Campionatul Mondial de Carting ‎al Juniorilor.
‎Optsprezece națiuni concurează ‎cu aproximativ 80 de piloți.
‎Un pilot care nu concurează ‎pentru Germania, deși e german,
‎și e chiar favoritul la titlu, ‎e Michael Schumacher.
‎Concurezi pentru Luxemburg. De ce?
‎Deoarece în Germania ‎cursele de calificare costă bani.
‎Și dacă suntem eliminați, ‎nu ne calificăm la Campionatul Mondial.
‎Dar în Luxemburg ‎suntem singurii concurenți.
‎Nu costă nimic și ne calificăm.
‎De când era copil, ‎se antrena deja ca un campion mondial.
‎Încă din copilărie, ‎știa deja exact ce voia să devină.
‎A trebuit să facă totul ‎ca să ajungă în vârf.
‎Și cred că a dat dovadă ‎de un profesionalism remarcabil
‎de la o vârstă fragedă,
‎fiindcă orice mică greșeală pe parcurs ‎ar fi însemnat sfârșitul carierei.
‎Kerpen-Manheim, 1983.
‎A fost prima dată ‎când am concurat împreună.
‎E una dintre acele amintiri puternice ‎care mi-au rămas în minte.
‎Desigur, era un circuit,
‎dar Michael se simțea ca acasă,
‎așa că îi știa fiecare viraj.
‎Și era greu ‎să concurezi împotriva lui pe acea pistă.
‎Stilul lui de a pilota era incredibil.
‎În fața barăcii, era o porțiune de pistă
‎unde era o șicană de mare viteză ‎și a fost fascinant să-l văd pe Michael
‎cum a parcurs acea șicană,
‎având un stil de pilotaj complet diferit ‎față de ceilalți.
‎Foarte controlat.
‎Stilul lui era foarte fizic.
‎Nivelul greșelilor făcute
‎în acea șicană era foarte scăzut ‎de fiecare dată.
‎Ceilalți piloți reușeau un tur bun,
‎apoi la următorul făceau o greșeală.
‎Dar Michael era mereu consecvent, ‎foarte controlat.
‎Privindu-l, mi-am dat seama imediat.
‎„Tipul ăsta e bun.”
‎Aveam 13-14 ani.
‎Și aveam multă încredere în noi înșine.
‎Pe primul loc, Michael Schumacher.
‎A câștigat deja 460 de mărci
‎și va primi încă 236 de mărci!
‎Pe atunci, eram convins ‎că voi fi mereu pilot de carting,
‎pentru că nu mi-aș fi imaginat niciodată ‎să ajung în clasa Formula
‎pur și simplu din motive financiare.
‎În 1988, mi-a atras atenția un tânăr. ‎Numele lui era Michael Schumacher.
‎Nu era vorba de victoriile lui, ‎ci de felul cum pilota mașina.
‎L-am rugat să vină ‎să piloteze pentru echipa mea.
‎Desigur, banii erau o problemă.
‎Michael Schumacher nu avea bani pe atunci,
‎nici măcar 500 de mărci ‎pentru a-și finanța un sezon,
‎care chiar și pe atunci costa ‎cam 700.000 de mărci.
‎Willi Weber ne-a spus: ‎„Veniți diseară la mine acasă.
‎Îi ofer un contract pe cinci ani,
‎o mașină ‎și un salariu de 2.000 de mărci pe lună.”
‎Era incredibil, desigur!
‎Dacă ești implicat în automobilism,
‎sigur visezi să concurezi cândva ‎în cursele de Formula 1.
‎Acesta e și visul meu.
‎În primul rând,
‎sunt incredibil de norocoasă ‎că l-am cunoscut pe Michael.
‎Pur și simplu, ‎e cel mai adorabil om pe care-l cunosc.
‎De ziua lui, i-am pregătit o cină.
‎El a fost singurul care m-a ajutat ‎să fac curat și să spăl vasele.
‎M-am gândit: „Așa da tip!”
‎Era și foarte simpatic ‎și asta mi-a plăcut mult la el.
‎M-am îndrăgostit de el ‎pur și simplu fiindcă era un om minunat.
‎Pentru mine, era un om cu totul special.
‎Nu m-am gândit niciodată
‎că e un pilot de curse grozav ‎la începutul unei cariere strălucite.
‎Nimeni n-ar fi putut anticipa așa ceva.
‎La început, spuneam mereu: ‎„Nu mă transformați într-un star.
‎Nu mă puneți pe un piedestal. ‎Nu vreau asta.”
‎Nu-i plăcea deloc presa, ‎agitația din jurul lui.
‎Nu asta voia. Îl interesa doar sportul.
‎Voia o viață normală ‎și i-a fost foarte greu să înțeleagă
‎de ce nu putea avea o viață normală.
‎E adevărat, ‎uneori putea părea lipsit de empatie,
‎fiindcă toată lumea voia ceva de la el.
‎Adesea i se cerea prea mult ‎și se simțea sufocat.
‎E un om extrem de rezervat, timid.
‎Și, uneori, acesta era felul lui ‎de a-și gestiona timiditatea.
‎Pe vremea când Michael Schumacher ‎a apărut în Formula 1,
‎Senna era cea mai importantă figură ‎din acest sport.
‎Cel de-al treilea titlu mondial ‎al lui Senna
‎îl va plasa printre titanii acestui sport.
‎Ayrton avea o aură aproape mistică,
‎mai ales fiindcă era foarte rapid
‎și incredibil de ambițios, agresiv
‎și provocator față de rivali.
‎Deci, a dominat sportul.
‎El era numărul unu.
‎El a fost cel care,
‎dacă întrebai pe oricine debuta ‎în Formula 1
‎cine vrea să fie, toți spuneau că vor ‎să fie Ayrton Senna. Toți îl admirau.
‎Dacă debutezi în Formula 1, ‎vrei să fii ca el.
‎Pe atunci, era practic un necunoscut
‎care concura cu cel mai bun.
‎MAGNY-COURS, FRANȚA ‎5 IULIE 1992
‎În Marele Premiu al Franței, ‎Schumacher era în spatele lui Senna.
‎Și Schumacher îl provoacă ‎pe Ayrton Senna din monopostul McLaren.
‎La acul de păr, are loc un contact.
‎Cine e? E Schumacher.
‎Și pe cine a lovit? Pe Senna.
‎Ceilalți piloți încearcă să-i ocolească. ‎Se va opri cursa?
‎În primul tur, la acul de păr, se pare ‎că Schumacher și Senna au ieșit în decor.
‎Și sunt sigur că cursa nu va fi oprită.
‎Și n-am nicio îndoială ‎că Ayrton Senna, foarte furios,
‎ar putea considera
‎că tactica lui Michael Schumacher ‎e un pic prea impetuoasă‎.
‎Nu cred că Michael a încercat să-l supere.
‎Cred că Michael se întrecea cu el
‎la fel cum se întrecea cu toți, ‎așa cum e normal.
‎Dar asta a provocat conflicte.
‎Ayrton a încercat ‎să-l pună la punct pe pistă de câteva ori,
‎ceea ce l-a supărat pe Michael.
‎Nu i se părea ‎că Senna îi acordă același respect.
‎Deci, în acea perioadă timpurie, ‎relația lor era cam tensionată.
‎Ai dat-o în bară, asta e. ‎Am venit să vorbim.
‎E în regulă. Am venit să vorbim.
‎Michael chiar era un superpilot
‎când a avut disputa cu Senna.
‎Senna a mirosit cu cine are de-a face.
‎Orice leu simte apropierea unui leu tânăr.
‎Și vrei să-ți păstrezi teritoriul.
‎E clar că 1994 fost un an de maturizare.
‎Un an de maturizare pentru Michael ‎și pentru mine.
‎Nimeni nu accepta ideea că echipa noastră ‎venise cam de nicăieri și câștiga curse,
‎concura la titlu.
‎Mașina lui Schumacher alunecă ‎nestingherită în jurul circuitului.
‎Michael Schumacher e liderul cursei.
‎El e factorul decisiv ‎când situația e pe muchie de cuțit.
‎Unde e Ayrton Senna? Aceasta e întrebarea.
‎Mașina lui Senna se rotește. ‎Senna a ieșit din cursă.
‎Iată-l.
‎Cursa se încheie. ‎Se flutură steagul cadrilat.
‎Michael Schumacher câștigă ‎Marele Premiu al Pacificului.
‎Și ce sezon vom avea în Formula 1 ‎anul acesta!
‎Eram acum challengeri la titlu
‎și nu eram obișnuiți, ‎nu știam cum să facem față.
‎Și când învingi Ferrari, învingi McLaren
‎și învingi Williams… ‎Acestea sunt echipe consacrate.
‎Și, deodată, ‎vine un producător de tricouri
‎cu un puști din Germania ‎care îi învinge pe toți.
‎A câștigat cursa din Japonia.
‎Așteptam la aeroport,
‎iar Michael era foarte încrezător ‎că va reuși să-l învingă pe Ayrton
‎și, poate, să câștige campionatul.
‎Când vorbești cu Michael, ‎parcă vorbești cu cineva
‎care face acest sport de o viață.
‎Era ceva normal. Iar Senna…
‎Cu patru sau cinci ani înainte,
‎Michael avea un afiș cu Senna în dormitor.
‎IMOLA, ITALIA ‎1 MAI 1994
‎Înainte de Imola, Michael se dovedise ‎foarte rapid și puternic.
‎Și Senna știa ‎că trebuie să câștige la Imola,
‎trebuie să înceapă ‎să se apropie de Michael.
‎Trebuia să se impună în fața lui,
‎altfel Michael avea ‎să se distanțeze în campionat.
‎Senna e urmat de Schumacher.
‎Schumacher e rivalul principal ‎al lui Ayrton Senna.
‎Senna trece. E urmat de Schumacher.
‎Și intră în virajul Tamburello.
‎Ce s-a întâmplat acolo, nu știu!
‎Senna încă e în monopost.
‎Cursa a fost oprită. ‎Se flutură steagul roșu.
‎Aș zice că avea vreo 300 km/h
‎la ieșirea din virajul Tamburello.
‎Toți tăceau.
‎Atmosfera era foarte ciudată.
‎Michael Schumacher s-a oprit ‎și a coborât din mașină.
‎Și-a scos casca și pare îngrijorat.
‎Adevărul e că, ‎atunci când a avut accidentul,
‎când a ieșit în decor,
‎încerca să-și păstreze avansul ‎față de Schumacher.
‎Am văzut atâtea accidente ca acesta, ‎chiar mai grave.
‎Accidente care par mai grave ‎decât accidentul lui și…
‎nu te aștepți la așa ceva.
‎Te gândești ‎că poate are o vânătaie pe braț
‎sau un picior rupt.
‎Apoi te întorci. ‎Au închis pista, nu știi ce se întâmplă.
‎Nimeni nu vine să-ți explice situația,
‎iar tu te gândești ‎că cursa trebuie să continue.
‎Te gândești că reintri în cursă.
‎Nu înțelegi de ce nu mai poți pilota.
‎Nimeni nu știa dacă Senna a murit.
‎Dacă era declarat mort pe circuit, ‎cursa trebuia oprită.
‎Marele Premiu de la San Marino din 1994 ‎a fost câștigat de Michael Schumacher.
‎Înainte să urce pe podium,
‎i-am zis lui Michael: ‎„Fără șampanie sau alte chestii.”
‎M-a întrebat ce face Ayrton ‎și i-am spus că nu face prea bine.
‎A fost prima dată ‎când Michael mi s-a părut schimbat.
‎Am urcat pe podium.
‎Ne-au spus: „Da, e în comă.”
‎Dar coma poate însemna multe lucruri.
‎Poate își revine a doua zi
‎sau deloc. Dar nu te gândești.
‎Fiindcă nu vrei să crezi că e vorba
‎despre ceva foarte periculos ‎sau foarte grav.
‎Cred că…
‎la două ore după cursă,
‎dl Walkinshaw a venit la mine ‎și mi-a spus: „E în stare gravă.”
‎Și eu m-am gândit că, deși e în comă, ‎poate nu e nimic grav.
‎Iar el mi-a spus: „Nu, e grav.”
‎Apoi, cineva a venit mai târziu ‎și mi-a spus că a murit.
‎După un minut, altcineva mi-a spus
‎că e în comă.
‎Pe atunci, nimeni nu știa prea multe
‎și nu știai ce să crezi.
‎Și încă nu-mi venea să cred că va muri.
‎Pur și simplu, ‎nu mă puteam gândi la așa ceva.
‎Mă gândeam că va fi următorul campion.
‎„Poate va rata o cursă sau două, ‎dar va reveni în circuit.”
‎Dar, după două săptămâni, ‎s-a întâmplat nenorocirea.
‎A trebuit să accept că murise.
‎A fost ceva…
‎absolut nebunesc.
‎După dispariția lui Senna, ‎Michael Schumacher devenise
‎numărul unu în acest sport.
‎Deși încă nu câștigase ‎un campionat mondial.
‎Ți-a fost ușor să revii în circuit?
‎Când eram la Silverstone…
‎am privit multe lucruri ‎într-o altă lumină.
‎Am condus o mașină obișnuită ‎pe circuitul de la Silverstone
‎și m-am gândit: „În locul ăsta poți ‎să mori. Și în locul ăla poți să mori.”
‎M-am gândit că aici făceam mereu teste
‎și curse, dar sunt atâtea locuri ‎în care te poți accidenta
‎și poți muri pe loc. ‎Doar la asta mă gândeam.
‎Și nu știam care va fi situația
‎când voi intra în mașina de curse.
‎Nu eram sigur. ‎Pot să pilotez fără să mă gândesc la nimic
‎sau, de acum încolo, mă voi gândi ‎că pot muri la orice pas?
‎„Dacă mă accidentez aici, va fi grav și…”
‎A fost ceva foarte ciudat.
‎Mă trezesc noaptea
‎și apoi nu mai pot adormi, ‎dorm vreo trei ore pe noapte.
‎Am fost complet șocați.
‎Ne-am întrebat ‎cum s-a putut întâmpla așa ceva.
‎Și Michael s-a întrebat ‎dacă lumea reacționează corect.
‎A fost foarte greu.
‎I-a fost extrem de greu,
‎dar a reușit să-și reprime gândurile negre ‎cu mare măiestrie.
‎A reușit să se concentreze atât de mult ‎pe ceea ce avea de făcut,
‎încât a blocat orice altceva.
‎Are o forță psihică extraordinară.
‎Mental, e foarte puternic. Încă îmi arată ‎în fiecare zi cât de puternic e.
‎Damon Hill conducea acum echipa Williams.
‎Și lupta lui cu Michael a fost dură.
‎Damon Hill câștigă ‎Marele Premiu al Marii Britanii.
‎Magnific!
‎Damon Hill câștigă ‎Marele Premiu al Italiei.
‎L-a câștigat anul trecut. ‎Au fost trei victorii consecutive…
‎A fost un sezon complex, agitat
‎și plin de emoții.
‎Michael Schumacher câștigă ‎Marele Premiu al Europei aici, la Jerez.
‎Michael Schumacher s-a distanțat din nou.
‎A fost o dramă umană foarte intensă.
‎Cursele pendulau între victoriile ‎lui Damon și cele ale lui Michael.
‎Damon Hill câștigă!
‎Hill se confruntă ‎cu cea mai mare provocare.
‎E umăr la umăr cu Michael Schumacher.
‎ADELAIDE, AUSTRIA ‎13 NOIEMBRIE 1994
‎Știu că e cursa lui decisivă
‎și toate tacticile ‎și manevrele de depășire
‎vor avea în vedere acest lucru.
‎Doar un punct îi desparte ‎pe Schumacher și Hill.
‎Campionatul se joacă ‎în această cursă incredibil de palpitantă.
‎Realist vorbind, ‎nu părea că va fi prea ușor.
‎Brusc, mă luptam cu Michael Schumacher ‎pentru titlul mondial.
‎Lumina roșie s-a aprins în Adelaide.
‎E ultima cursă a acestui sezon.
‎Michael Schumacher preia conducerea!
‎Conduce Schumacher sau Damon Hill?
‎Schumacher l-a depășit pe Hill.
‎A trebuit ‎să mă lupt foarte tare cu mașina.
‎Mi-a fost foarte greu
‎să am grijă să nu ies în decor.
‎În plus, nu mă puteam distanța de Damon‎.
‎Preț de 20 de tururi, ‎am fost unul în spatele celuilalt.
‎Michael începuse să ia avans, ‎iar eu mă gândeam
‎că nu pot ține pasul cu el.
‎La un moment dat, am găsit o linie
‎unde puteam dispărea puțin
‎preț de două secunde și jumătate.
‎Eram mereu la limită, luptând din greu.
‎Și apoi, la o denivelare, ‎am ieșit de pe pistă.
‎Apoi, m-am izbit de perete.
‎Eram dezamăgit,
‎dar am simțit că pot continua, totuși.
‎La un viraj, l-am văzut revenind pe pistă
‎și părea că ieșise de pe traseu, ‎dar revenise.
‎Și mașina lui se clătina.
‎Când am virat la stânga, ‎am făcut puțin așa
‎ca să verific totul, să curăț pneurile.
‎Am profitat de ocazia de a-l depăși.
‎Priviți-i pe Damon Hill și Schumacher. Nu!
‎Când am făcut virajul,
‎Damon m-a lovit în lateral.
‎Mașina lui a venit din lateral, ‎mi-a lovit mașina
‎și a urcat pe două roți.
‎Am ajuns în aer, ‎apoi în peretele de anvelope.
‎Nu înțelegeam de ce.
‎Schumacher iese în decor!
‎Germanul a ieșit din cursa ‎pentru Marele Premiu al Australiei,
‎iar Hill trebuie doar să termine cursa ‎ca să devină campion mondial.
‎Situația era foarte simplă.
‎Avea un avans de puncte.
‎Dacă niciunul dintre noi nu termina cursa, ‎era campion.
‎Damon Hill va trebui să revină la boxe.
‎Am văzut că mi s-a rupt suspensia.
‎N-am putut continua.
‎Ca rival, ‎avea de gând să câștige orice-ar fi.
‎Michael a făcut ce trebuia ‎ca să mă oprească.
‎Puneți-mă în mașină,
‎în Adelaide, cu un avans de puncte,
‎iar rivalul meu vrea să depășească ‎pe interior. Ce aș face? Nu știu.
‎Campionatul Mondial din 1994
‎a fost câștigat de Michael Schumacher.
‎Corinna m-a sprijinit enorm ‎și continuă s-o facă.
‎De aceea și eu, și ea am vrut ‎să vină aici.
‎Și se pare că iar mi-a adus noroc.
‎De fapt, am mers mereu cu el
‎de-a lungul anilor.
‎Stăteam în autobuz sau undeva în culise,
‎dar călătoream mereu cu el.
‎Ne plăcea mult acest lucru.
‎Pentru el era un sprijin moral
‎să știe că nu e singur.
‎Deoarece călătoream în jurul lumii ‎și schimbam fusul orar,
‎trebuia să ne asigurăm că doarme bine.
‎Iar Michael planifica totul la minut.
‎Se trezea la o anumită oră, ‎stătea 15 sau 20 de minute la baie.
‎Într-o noapte, la Suzuka, ‎mi-am dat seama că nu puteam
‎adormi deloc,
‎așa că jumătate de noapte ‎am stat la toaletă
‎ca să nu-l trezesc, ‎ca să aibă un somn odihnitor.
‎Am stat la toaletă și am citit.
‎Pe de altă parte, când eram acasă
‎și Michael trebuia să plece devreme,
‎nici nu-l auzeam.
‎Era foarte silențios.
‎Înainte să plece, venea în pat,
‎îmi mângâia brațul, mă săruta ‎și-mi spunea: „Plec.”
‎Și pleca. Nu mă trezea niciodată.
‎Era mereu foarte atent și grijuliu.
‎HOCKENHEIM, GERMANIA ‎30 IULIE 1995
‎Mulțimea vuiește, steagurile flutură
‎pentru a-l întâmpina pe idolul ‎și eroul lor, Michael Schumacher.
‎Și câștigă Marele Premiu al Germaniei!
‎Iată-l pe erou.
‎Și iată-i pe oamenii ‎care îl admiră și îl venerează.
‎Se află aici peste 100.000 de germani
‎care așteaptă de atâta timp
‎ca un german ‎să câștige Marele Premiu al Germaniei.
‎AIDA, JAPONIA ‎22 OCTOMBRIE 1995
‎Michael Schumacher intră ‎în ultimul viraj al ultimei curse,
‎al ultimului tur pentru a câștiga ‎Marele Premiu al Pacificului în Japonia
‎și a deveni campionul mondial din 1995,
‎așa cum a fost și în 1994.
‎Și nu mai e nevoie de nicio dovadă
‎că e la apogeul carierei.
‎Nu cred că Michael voia să câștige
‎campionat după campionat.
‎Dacă ar fi rămas la Benetton, ‎ar fi câștigat și campionatul din '96.
‎Dar nu-l mai motiva acest lucru.
‎Când ești în mașină, ‎îți controlezi propriul destin.
‎Ai o singură șansă.
‎În Formula 1, lumea e foarte discretă.
‎Nimeni nu se duce la un pilot la boxe ‎să-l invite la o discuție. Niciodată.
‎A primit mai multe oferte.
‎Putea să rămână acolo unde era.
‎La McLaren, putea conduce ‎o mașină cu un motor Mercedes.
‎Și putea veni la Ferrari.
‎Pe atunci, Niki Lauda lucra ‎pentru Ferrari în calitate de consultant.
‎Situația de la Ferrari numai bună nu era.
‎Niki Lauda mi-a spus:
‎„La McLaren, ar fi unul dintre piloții ‎care urcă în mașină și câștigă curse.
‎La Ferrari, ar fi un șofer excepțional, ‎care, după ani de secetă,
‎câștigă curse cu o mașină Ferrari.”
‎Și asta a fost pe placul ‎spiritului său de luptător
‎pe care îl dezvoltase ‎de când era pilot de carturi.
‎A câștigat cu carturi și pneuri vechi, ‎de ce n-ar putea face asta și la Ferrari?
‎I-am dat un ultim sfat.
‎„Dacă devii campion mondial cu Ferrari, ‎poți să-ți arunci pașaportul.”
‎Schumacher!
‎Ferrari e cea mai veche echipă.
‎Iar, în Italia, Ferrari e ca o religie.
‎Deci, așteptările erau mari. În Italia, ‎pasiunea pentru Ferrari e uriașă.
‎Așteptările față de orice pilot
‎care concurează pentru Ferrari ‎sunt imense.
‎Președintele Ferrari a spus:
‎„Anul trecut am avut doi piloți excelenți, ‎dar anul acesta avem un star.”
‎Când conduci un Ferrari, ‎presiunea e enormă.
‎Dacă nu câștigi, ești un idiot.
‎Să conduci un Ferrari înseamnă ‎și să ai un sentiment de responsabilitate,
‎pentru că nu pilotezi ‎o mașină normală de Formula 1,
‎ci o legendă. Pilotezi ceva unic.
‎Ne-am transferat la Ferrari ‎în același timp, în '96.
‎Stând în mașină, mă gândeam: ‎„Pare îngrijorător de diferită
‎față de restul.”
‎Și, din păcate,
‎am avut dreptate. ‎Mașina aceea era un dezastru.
‎Așa că, o vreme, chiar n-am înțeles
‎cât de slabă era mașina.
‎Și, după cum s-a dovedit, ‎era imposibil de îmbunătățit.
‎Filosofia de bază a mașinii era greșită.
‎În dimineața asta, ‎Hill l-a lovit pe Frentzen.
‎Și Schumacher are deja probleme.
‎Se pare că motorul lui Schumacher a cedat ‎la turul de încălzire.
‎E incredibil!
‎Înainte să înceapă cursa, ‎Schumacher iese din cursă.
‎La Marele Premiu de la Magny-Cours ‎nici n-a apucat să concureze.
‎Mașina era foarte slabă.
‎Michael stătea în mașină, ‎pe platforma unui camion.
‎Era ca un simbol al neputinței.
‎Nu știu dacă vom rezolva ‎toate aceste probleme în două luni.
‎Nu văd rostul.
‎Avem mari șanse să câștigăm campionatul.
‎Ne-ar trebui mult noroc și poate un vis.
‎Dar pentru că nu sunt un visător, ‎ci un om realist,
‎cred că e adevărat ce spun.
‎În primul sezon, îmi amintesc ‎că în noaptea de vineri dinaintea cursei
‎toți plecaseră, toți piloții plecaseră,
‎personalul echipei plecase.
‎Dar în garajul Ferrari
‎se lucra la o mașină. ‎Era mașina lui Michael.
‎Erau trei mecanici și Michael.
‎Iar Michael vorbea încet cu mecanicii.
‎M-a impresionat enorm ‎cât de mult era dispus să muncească‎,
‎cum el și mecanicii plecau ultimii ‎din garaj în fiecare seară.
‎Nu voia să plece devreme ‎și să facă altceva.
‎Stătea acolo alături de ei,
‎lucrând cu ei, ‎făcându-i să-i simtă prezența,
‎făcându-i să simtă ‎că îi pasă de munca lor la mașină.
‎Și asta a transformat echipa.
‎Michael era mereu ‎unul dintre ultimii care plecau.
‎Când era la Ferrari, ‎stătea la întâlniri până la ora 22:00.
‎Nu ieșeam niciodată la cină la restaurant.
‎Nu. Stăteam tot timpul într-un cort.
‎Eu îl așteptam, mâncam paste,
‎vorbeam,
‎apoi pleca din nou la altă întâlnire, ‎apoi se întorcea.
‎Dar mă simțeam recunoscătoare ‎pentru fiecare minut petrecut împreună.
‎Michael e extrem de profesionist.
‎Spune: „Uite la ce trebuie să lucrăm.”
‎Și, apoi, trudește din greu.
‎Cel mai grozav lucru legat ‎de prezența lui Michael în echipă
‎era că toată lumea știa ‎că nu există pilot mai bun decât el.
‎În timpul nopții a plouat cu găleata
‎și continuă să plouă.
‎Se pare că vom avea o cursă pe ploaie.
‎Și iată Ferrari-ul lui Michael Schumacher.
‎A trecut de Gerhard Berger. ‎A ajuns pe locul trei.
‎E chiar în spatele lui Villeneuve și Alesi
‎și va ataca în curând ‎pentru a prelua conducerea.
‎O mașină groaznică ‎e groaznică și pe ploaie.
‎N-ai ce să faci.
‎În Barcelona, ‎a reușit să găsească o cale de a pilota
‎și de a-și adapta stilul.
‎Nu mulți șoferi ar fi putut reuși.
‎A dispărut și nu mai era nimeni lângă el.
‎Geniul lui Michael Schumacher
‎e compensarea defectelor Ferrari-ului.
‎E cursa în condiții oribile ‎prin excelență.
‎Mereu i-a plăcut ploaia. ‎Pe ploaie, poți concura la alt nivel.
‎Și cred că acestea sunt circumstanțele
‎care demonstrează ‎adevăratele genii în acest sport.
‎În copilărie, pe ploaie ‎pilotam doar cu pneuri netede.
‎Mergeam pe pista de carting ‎oricând puteam.
‎Asta îți permite să capeți ‎un control incredibil asupra mașinii.
‎Câștigi încredere în mașină ‎și devii una cu ea.
‎Apoi poți realiza adevărate minuni.
‎Va fi o victorie istorică ‎pentru Schumacher, pentru Ferrari.
‎Ultimul viraj!
‎Și Michael Schumacher câștigă ‎Marele Premiu al Spaniei
‎după o cursă la superlativ.
‎Victoriile câștigate cu acea mașină ‎reprezintă o reușită excepțională
‎pentru orice pilot.
‎Felul cum s-a întâmplat ‎e absolut incredibil.
‎Chiar nu știu cum a reușit.
‎Provocarea de a readuce Ferrari ‎în fruntea Campionatului Mondial
‎e o provocare irezistibilă pentru Michael.
‎Am vorbit mult cu el despre asta.
‎Și a simțit că cel mai bine e
‎să accepte provocarea ‎și să redea măreția echipei Ferrari,
‎să readucă titlul ‎pe care Ferrari îl aștepta din 1979.
‎Voia să facă ceva ce Prost nu reușise,
‎Senna nu reușise, ‎ceva ce nu reușise niciun alt pilot
‎din istoria recentă. ‎A fost o adevărată provocare.
‎JEREZ, SPANIA ‎26 OCTOMBRIE 1997
‎Anul 1997.
‎În al doilea an al lui Michael la Ferrari, ‎echipa simțea
‎că ar trebui să atace campionatul.
‎Într-un fel, avantajul era de partea lui.
‎Așteptările fanilor Ferrari ‎erau foarte mari.
‎Știam că vom avea o adevărată confruntare ‎între Villeneuve și Schumacher.
‎Sper că între noi va fi un duel real ‎pe pistă
‎și că nici coechipierii,
‎nici ceilalți piloți nu vor interveni.
‎Care crezi că va fi cheia victoriei?
‎În primul rând, să nu fiu depășit. ‎Asta va fi foarte important.
‎Și să fiu mai rapid decât Michael. ‎Asta e tot.
‎Și s-a dat startul!
‎Villeneuve pornește bine, ‎dar Schumacher pornește și mai bine.
‎Michael Schumacher e la conducere ‎alături de Villeneuve.
‎Știam că Jacques are ‎o mașină mai rapidă.
‎Problema se punea ‎dacă el și echipa lui vor fi capabili
‎să folosească strategia și viteza ‎pentru a-l învinge pe Michael.
‎Iar distanța dintre Michael Schumacher
‎și Jacques Villeneuve a scăzut ‎la doar o secundă.
‎Villeneuve profită de o problemă ‎la schimbătorul de viteze.
‎Parcurge virajul! Da!
‎Michael a considerat ‎că Jacques Villeneuve l-a lovit.
‎Nu se prefăcea.
‎În mintea lui, asta s-a întâmplat.
‎Deci, ce s-a întâmplat cu el ‎în acea fracțiune de secundă?
‎Cine știe? N-a fost ceva conștient. ‎N-a fost un gest premeditat.
‎S-a întâmplat, pur și simplu. ‎Era convins că are dreptate.
‎Și nu încerca să-i convingă pe alții ‎că nu a greșit.
‎Din punct de vedere psihologic, ‎pentru Michael
‎a fost un moment cumplit.
‎Era în frunte. Mai erau zece tururi
‎pentru a câștiga campionatul în 1997, ‎în al doilea sezon la Ferrari.
‎Michael s-a întors la boxe ‎convins că Jacques l-a lovit.
‎Apoi, când i-am arătat filmarea, ‎și-a dat seama că nu asta se întâmplase.
‎El îl lovise pe Jacques Villeneuve.
‎A fost unul dintre acele două-trei momente ‎din cariera lui
‎când implicarea,
‎ambiția, devotamentul lui,
‎au mers prea departe.
‎Nouă ne e foarte greu să judecăm,
‎dar cred că în acea zi a depășit limita.
‎Adesea, depășea limita ‎când chiar nu avea nevoie.
‎Când făcuse destul, fie că se calificase, ‎ori era în ‎pole position‎,
‎fie că reușise anterior să câștige,
‎fie că era vorba de un duel unu la unu.
‎Trebuia mereu să aibă atâta încredere
‎că face ce trebuie? ‎Avea o nevoie paranoică de perfecțiune
‎care-l împingea mereu ‎să facă tot mai mult.
‎De multe ori, ‎în mare parte se întrecea cu el însuși.
‎Se lupta cu el însuși.
‎„Am făcut suficient azi? ‎Vreau să fac mai mult?
‎Cum să-mi distrug rivalii?
‎Ce trebuie să fac ‎ca să rămân pilotul principal?”
‎SCHUMII, CE NEBUNIE!
‎VILLENEUVE, CAMPION ADEVĂRAT
‎„NU E VINA MEA, ORICÂND AȘ PROCEDA LA FEL”
‎SCHUMII ÎȘI PIERDE ZÂMBETUL
‎Cred că cei care au controlul ‎și vor să-l păstreze
‎nu vor să accepte faptul
‎că au greșit.
‎Nu îi stătea în fire.
‎Michael e Capricorn.
‎S-a născut sub semnul Capricornului.
‎Și un Capricorn nu-și cere scuze,
‎nu-și poate cere scuze și nu face greșeli.
‎Cuvântul „greșeală” nu există ‎pentru un Capricorn. El nu greșește.
‎SLOUGH, ANGLIA ‎11 NOIEMBRIE 1997
‎AUDIERE DISCIPLINARĂ LA FIA
‎Cum te simți, Michael?
‎Michael? Domnule Schumacher!
‎În toate cursele anterioare, ‎presa m-a urcat pe un piedestal
‎și brusc, după acel weekend, ‎presa a dat cu mine de pământ.
‎Evident,
‎sunt și eu om.
‎Mi se pot întâmpla lucruri, ‎așa cum i se întâmplă oricui.
‎Și mi s-a întâmplat ceva ‎ce n-am vrut să recunosc atunci.
‎Dar acum trebuie să recunosc ‎și înțeleg ce am făcut.
‎Forul de conducere practic ‎l-a descalificat
‎din campionatul din 1997.
‎E mare lucru, ‎fiindcă nu se mai întâmplase așa ceva
‎în acest sport.
‎Michael, cum comentezi?
‎TRYSIL, NORVEGIA ‎DECEMBRIE, 1997
‎Am stat în cabană.
‎Am jucat multe jocuri,
‎fiindcă voia să se relaxeze.
‎Au venit mulți prieteni, ‎a fost o vacanță minunată.
‎Uneori, eram 30 de oameni acolo ‎și ne-am distrat de minune.
‎I-am luat cu noi și pe bunici, ‎a venit și mătușa.
‎Avionul era plin. A fost foarte plăcut.
‎Îi plăcea enorm să meargă acolo. ‎Am stat șase săptămâni.
‎Și nu am vorbit prea mult despre Formula 1
‎sau despre lucruri legate de munca lui.
‎Ne-am distrat și atât.
‎În acea perioadă, ‎Michael nu s-a antrenat prea mult.
‎Când au reînceput testele, a spus:
‎„Sunt curios să văd ‎dacă sunt destul de rapid, dacă mai pot.”
‎Michael se îndoia mereu de sine însuși. ‎„Mai pot s-o fac?”
‎PISTA DE TESTE A ECHIPEI FERRARI ‎PRESEZONUL ANULUI 1998
‎A fost foarte important pentru Michael ‎că nimeni din echipă nu a observat
‎cât de mult se chinuia, ‎cum strângea din dinți,
‎nu i-a observat îndoielile ‎sau chiar disperarea.
‎Era foarte bun să ascundă asta,
‎deoarece observând-i comportamentul ‎când mergea la garaj
‎sau oriunde era lume în jur, ‎părea energic și dinamic.
‎Își dăduse seama ‎foarte timpuriu în cariera lui de pilot
‎că rezultatele sunt doar pe măsura muncii. ‎Și asta a devenit mantra lui.
‎Angajamentul lui trebuia să fie total.
‎E ca la război.
‎Dacă nu dai totul, n-ai cum să învingi.
‎Asta e filosofia lui Michael Schumacher.
‎În mașină, totul trebuia să fie perfect.
‎E foarte atent la detalii
‎și cerea același lucru din partea noastră.
‎Era extrem de atent și cu noi‎.
‎Mereu avea un zâmbet, un „mulțumesc” ‎sau un „te rog” pentru oricine,
‎chiar și în momentele de mare tensiune.
‎Atenția lui față de detalii se răsfrângea ‎și asupra noastră.
‎Pentru el, mașina, echipa, ‎totul era important.
‎Erau zile ‎când Michael era factorul decisiv.
‎Un șofer poate influența enorm echipa, ‎alimentându-i motivația.
‎Iar Michael știa tot personalul,
‎îi știa pe nume, știa numele soțiilor lor.
‎Juca fotbal cu ei. Știa să-i motiveze.
‎Iar oamenii depuneau eforturi deosebite
‎să-l susțină pe Michael ‎și să contribuie la succesul lui.
‎Dacă reușești ‎să le insufli tuturor entuziasm,
‎vor face totul pentru tine ‎și o vor face cu plăcere.
‎Cred că acesta e secretul.
‎Chiar și cel care le gătea paste ‎era fericit când venea,
‎fiindcă îi mulțumea mereu ‎și îi făcea complimente.
‎Spunea mereu: „‎Pasta aglio e olio!‎ ‎E cea mai bună!”
‎Îi plăcea la nebunie.
‎Chiar și bucătarul era parte integrantă ‎din echipă.
‎Era o familie mare care ne dădea ‎un sentiment de siguranță.
‎Cred că mecanicii, inginerii mei ‎mă cunosc foarte bine.
‎Au încredere în mine 100%, ‎am încredere în ei 100%.
‎De fiecare dată ‎când sunt pe circuit toată ziua,
‎mă gândesc ce pot schimba la mașină
‎ca să fie mai rapidă.
‎Udau pistele ‎ca să testeze pneurile de ploaie,
‎testau pneurile intermediare. ‎Încercau lucruri diferite
‎și munceau ‎până se făcea aproape întuneric.
‎Numărul de ore pe care l-a dedicat
‎proiectării și testării mașinii ‎în afara curselor
‎de Mare Premiu e incredibil.
‎Începeam testele la opt dimineața,
‎uneori terminam la opt seara.
‎Era foarte exigent cu sine însuși.
‎Atinsese limita imposibilului
‎încercând să obțină rezultate ‎cu mașini care nu erau
‎la fel de bune ca cele ale rivalilor.
‎Practic, McLaren era atât de bună, ‎încât nu aveam cum s-o prindem din urmă.
‎Și asta l-a afectat enorm.
‎Oricine ar fi fost afectat.
‎Schumacher, care proiectase ‎mașina Ferrari alături de echipă,
‎făcând-o tot mai competitivă,
‎a descoperit că are un nou rival.
‎Cel mai recent Finlandez Zburător, ‎Mika Häkkinen.
‎Chiar de la primul test,
‎Mika Häkkinen știa ‎că avea pe mână o armă monstruoasă.
‎McLaren a fost ca o rachetă în acel an,
‎iar Ferrari a trebuit să lupte din greu
‎ca să poată face față acelei mașini.
‎Mika Häkkinen conduce. ‎Unde e Michael Schumacher?
‎…jeturile sunt uriașe.
‎Mika Häkkinen are, desigur, ‎pista liberă în fața lui.
‎Mika Häkkinen îi va face viața grea ‎chiar din prima zi.
‎Pendulul a oscilat între Häkkinen ‎și Schumacher tot anul.
‎Häkkinen a făcut câteva greșeli. ‎Schumacher a avut câteva curse strălucite.
‎Și concura la titlul mondial.
‎Michael pilota la limită.
‎Abordarea lui față de cursă era una ‎în care nu exista frica.
‎Nu se gândea că se poate răni ‎să poate răni pe altcineva.
‎M-am dus să vorbesc cu Michael. ‎I-am spus: „Frate, nu poți face asta.
‎Nu poți face asta ‎când avem o viteză atât de mare,
‎de 300 km/h, iar eu merg și mai repede.
‎Nu mă poți bloca.”
‎Practic, a dat din umeri
‎și mi-a zis: „Mika, așa e la curse.”
‎Ne simțeam bine împreună ‎și respectam succesele celuilalt.
‎În afara curselor, aveam vieți de familie.
‎Iar, la curse, eram rivali.
‎Deci, era greu să fim prieteni.
‎E vorba de două fațete, nu?
‎Michael, pilotul de curse,
‎e intransigent, rapid, hotărât, dur.
‎Cealaltă fațetă e Michael ‎persoana privată, familistul.
‎Ne-am întâlnit de multe ori seara, ‎beam Bacardi cu Cola,
‎fumam un trabuc ‎și era un om complet diferit.
‎Deoarece, în acel moment, nu eram rivali.
‎Ne puteam bucura de o seară frumoasă.
‎La petreceri, era primul care venea ‎și ultimul care pleca.
‎Îi plăceau enorm.
‎Râdeam mult, ne distram de minune.
‎Copiii încă își amintesc ‎cât de mult ne distram.
‎Lui Michael îi plăcea ‎să arunce oamenii în piscină.
‎Toți ajungeam în piscină de fiecare dată. ‎Era plăcerea lui Michael.
‎Chiar și la nuntă, ‎oamenii au fost aruncați în piscină.
‎Nu cânta bine.
‎Era unul dintre lucrurile ‎care nu-i ieșeau.
‎Dar cânta mereu „My Way”, ‎pentru că știa versurile.
‎Era foarte amuzant.
‎Dar au fost ‎și nenumărate momente de singurătate.
‎Nu se apropia de nimeni.
‎Mi-a fost destul de greu ‎să ajung să-l cunosc pe Michael.
‎Era greu să‎…
‎Rămânea mereu un zid în jurul lui.
‎Michael e foarte suspicios.
‎Așa e mereu la începutul unei relații.
‎Când crede că cunoaște o persoană ‎sau poate avea încredere în ea,
‎se deschide complet.
‎Așa s-a purtat la început și cu mine,
‎dar și cu alți prieteni de-ai lui.
‎A fost mereu ‎o persoană foarte suspicioasă.
‎Asta trebuie spus.
‎Dar dacă se deschide, se deschide 100%.
‎SPA, BELGIA ‎30 AUGUST 1998
‎În Campionatul Piloților,
‎Häkkinen conduce cu șapte puncte ‎în fața lui Schumacher.
‎Alături de el
‎e coechipierul său, David Coulthard, ‎deci McLaren e în fruntea grilei‎.
‎Mika Häkkinen pornește din ‎pole position
‎pentru a noua oară în 13 curse. ‎Se aprind cele cinci lumini.
‎Start!
‎Häkkinen e primul.
‎Irvine vine prin stânga.
‎Damon Hill a început excelent și conduce!
‎Damon Hill e în fața tuturor ‎în virajul La Source.
‎Schumacher trece prin exterior ‎și îl lovește pe Häkkinen.
‎Schumacher l-a lovit pe Häkkinen.
‎Deoarece Häkkinen a ieșit repede ‎din cursă,
‎Schumacher putea profita de ocazie,
‎putea obține zece puncte, ‎iar Häkkinen, niciunul.
‎A fost esențial în ceea ce urma să fie
‎o luptă lungă și strânsă pentru titlu.
‎Dacă Michael Schumacher poate rămâne ‎unde e acum,
‎va prelua conducerea campionatului ‎cu trei puncte.
‎Pista e acoperită de apă.
‎Pneurile uriașe împrăștie jeturi de apă.
‎Dacă urmărești o mașină, ‎n-o vezi, nu vezi nici marginile drumului.
‎Nu vezi nimic.
‎Michael câștiga la mare distanță.
‎Echipa mi-a spus: ‎„Liderul te va depăși cu un tur.”
‎Dar în ploaie, nu vezi nimic.
‎Ai oglinzi mici, ‎dar jetul de apă te împiedică
‎să vezi cealaltă mașină.
‎Așa că îl așteptam
‎să depășească ‎îndreptându-ne spre Blanchimont,
‎care e un viraj la stânga.
‎Să nu-l uităm pe Coulthard ‎în aceste condiții îngrozitoare.
‎Doamne! Michael Schumacher îl lovește ‎pe David Coulthard
‎și iese din Marele Premiu al Belgiei!
‎Poate ar fi trebuit să fie mai atent
‎la depășire!
‎E clar că Michael a fost pasagerul ‎în acel accident, să zic așa.
‎În prima parte a pistei, ‎lui Coulthard i-ar fi fost foarte ușor
‎să tragă pe dreapta ‎și să-l lase să treacă.
‎Dar n-a făcut-o și a îngreunat situația.
‎Cred că David a încetinit.
‎Nu faci așa ceva pe pista udă,
‎când piloții nu văd ce se întâmplă.
‎Nu-ți iei piciorul de pe accelerație. ‎Și Michael l-a lovit.
‎…la conducerea campionatului.
‎Ce pune la cale?
‎Năvălește pe linia boxelor, ‎probabil ca să… Priviți-l!
‎Zice: „Mă duc la comisarii de traseu.” ‎Se duce la Coulthard.
‎Se duce să-l certe pe David Coulthard.
‎Știam că e furios. I se înroșise gâtul.
‎Și avea o privire… ‎Evident, ne-a despărțit echipa.
‎Vrei să mă omori?
‎Am mers în autobuzul lui Ecclestone ‎ca să lămurim situația.
‎I-am spus „Recunosc partea mea de vină ‎în accident,
‎dar recunoaște că a fost și vina ta.”
‎El zice: „Eu nu văd lucrurile așa.”
‎I-am zis: ‎„Michael, sincer, m-ai bușit din spate!
‎Nu te-am lovit eu cu spatele.”
‎În acea conversație, i-am spus:
‎„Sigur mai greșești din când în când.”
‎Și s-a gândit puțin la asta și a spus: ‎„Din câte-mi amintesc, nu.”
‎Așteptările și dezamăgirea au tot crescut.
‎SCHUMI E SINGURUL REGE
‎Oamenii se gândeau
‎„A sosit Michael, ‎deci Ferrari va câștiga.”
‎SCHUMI PENTRU TOTDEAUNA
‎MICHAEL SCHUMACHER E DUMNEZEU
‎El vine în 1996
‎și trec trei ani: 1997, 1998, 1999.
‎Și, la un moment dat, ne întrebam ‎dacă Michael e pilotul potrivit
‎sau ne trebuie cineva ca Häkkinen.
‎SILVERSTONE, MAREA BRITANIE ‎11 IULIE 1999
‎Mika Häkkinen e într-o formă de zile mari.
‎Azi-dimineață s-au desfășurat ‎calificările,
‎iar Mika Häkkinen a fost ‎lejer cel mai rapid
‎în toate sesiunile.
‎Azi-dimineață la sesiunea de încălzire, ‎Schumacher a fost cu 0,7 secunde mai lent
‎decât Mika Häkkinen. ‎Al doilea cel mai rapid.
‎Și începe
‎cursa de la Silverstone!
‎Acum!
‎Roata din față sfărâmase ‎cockpitul
‎și era încă blocat undeva acolo.
‎Nu puteam să ies ‎și încercam să-mi scot piciorul,
‎care era blocat.
‎Așa că stau acolo ‎și observ că încep să mă calmez puțin.
‎Și, dintr-odată, ‎simt cum îmi bate inima tot mai încet,
‎până când, brusc, s-a oprit complet.
‎M-am gândit: „Cred că așa simți
‎când ești pe cale să ajungi în Rai.”
‎Îmi amintesc că eram acasă.
‎Și ne-a făcut cu mâna ‎din spatele acelor cearșafuri
‎ca semn că e în regulă.
‎A fost un moment ‎când m-am gândit „Doamne!”
‎Dar, în general,
‎a reușit întotdeauna ‎să încheie cursele cu bine.
‎De aceea eram sigură ‎că avea câțiva îngeri păzitori
‎care aveau grijă de el.
‎Nu știu dacă e un fel de zid protector
‎pe care-l ridici singur
‎sau o faci dintr-o anumită naivitate.
‎Nu știu.
‎Dar pur și simplu nu m-am gândit niciodată
‎că i s-ar putea întâmpla ceva lui Michael.
‎La sfârșitul lui '99, aveau patru sezoane,
‎câștigaseră câteva curse, ‎fuseseră competitivi,
‎dar era nevoie de mai multă răbdare.
‎Oamenii începeau să se întrebe
‎dacă Michael Schumacher și Ferrari ‎vor câștiga vreodată campionatul.
‎Știa că e un câștigător,
‎că era un campion.
‎Eram siguri că eram aproape,
‎dar nu câștigasem campionatul
‎și când se întâmplă asta, ‎apar mereu îndoieli.
‎În ceea ce mă privește, ‎nu am nicio părere despre asta
‎și e ceva absolut normal.
‎În prima parte a sezonului 2000, ‎lucrurile nu mergeau bine.
‎Și, brusc, ne-am trezit ‎în mijlocul sezonului
‎într-un punct în care era greu de crezut ‎că putem câștiga.
‎Așa că am pus la îndoială ‎calitățile întregii echipe
‎și calitățile lui Michael.
‎Trebuia să câștigăm fiecare cursă.
‎Dacă n-o făceam, ‎nu puteam deveni campioni mondiali.
‎MONZA, ITALIA ‎10 SEPTEMBRIE 2000
‎E momentul decisiv.
‎Schumacher conduce. ‎Häkkinen e pe locul doi.
‎Michael Schumacher se uită în oglindă
‎să vadă dacă Mika Häkkinen e acolo.
‎Michael Schumacher a câștigat la Monza
‎și a micșorat decalajul ‎dintre el și Häkkinen
‎în campionatul mondial.
‎E a 44-a victorie a ta, ‎care te pune la egalitate
‎cu Ayrton Senna. ‎Ce înseamnă pentru tine acest record?
‎Înseamnă enorm pentru mine.
‎Scuze.
‎Mersi, Michael.
‎Mika, în ultimele două curse, ‎Michael a fost suficient de generos
‎să admită că mașina ta McLaren ‎a fost cea mai rapidă.
‎A fost Ferrari-ul azi mașina mai rapidă?
‎Putem lua o pauză?
‎SUZUKA, JAPONIA ‎8 OCTOMBRIE 2000
‎Tensiunea a ajuns insuportabilă.
‎Efectiv, îmi transpiră palmele.
‎Mă aștept să fie o cursă extrem de intensă ‎și palpitantă
‎de la cap la coadă.
‎Confruntarea de la Suzuka
‎era a patra confruntare finală ‎pentru campionat.
‎Și e, probabil, cea mai importantă cursă ‎din cariera lui Schumacher în Formula 1.
‎Ferrari știa cât de rapid e Häkkinen.
‎Pentru el conta doar viteza. ‎Nu era un tip complicat.
‎Pur și simplu era incredibil, ‎entuziasmant de rapid.
‎Parcă meditează ‎stând cu capul înclinat, cu ochii închiși,
‎parcurgând mental această cursă.
‎Schumacher trebuie ‎să câștige acest campionat
‎pentru el și pentru Ferrari.
‎Pe de altă parte, ‎Häkkinen pare total relaxat.
‎Am pierdut ultima cursă a sezonului ‎în 1997, 1998 și 1999.
‎Puteam păți la fel și în 2000.
‎Să fim atenți la asta.
‎Patru lumini, cinci lumini ‎în Marele Premiu al Japoniei.
‎Cursa începe! ‎Michael Schumacher îi ia fața
‎și-l împinge pe Häkkinen spre zid.
‎Dar Häkkinen reușește iar!
‎A preluat conducerea, ‎la fel ca anul trecut și acum doi ani.
‎O veste groaznică ‎pentru Michael Schumacher.
‎Häkkinen, liderul cursei,
‎face prima oprire la boxe ‎la finalul turului 22.
‎Michael Schumacher e la conducere.
‎Și știe ‎că trebuie să facă un tur foarte bun.
‎Michael e la boxe. James, ești acolo?
‎Da, Martin, și mi-am dat seama că Häkkinen
‎a alimentat pentru 13 tururi. Asta e tot.
‎Oprire de 7,4 secunde. Ceva mai mult ‎combustibil pentru Schumacher.
‎Priviți! Mika Häkkinen vine din dreapta.
‎Și o să treacă prin fața lui Schumacher.
‎Statu-quoul a fost păstrat.
‎Mecanicii de la McLaren au ieșit ‎pentru a doua oprire.
‎Häkkinen conducea cursa.
‎A condus mult timp cursa.
‎Era o situație în care așteptam ‎ca mecanicii de la boxe să termine treaba,
‎iar eu mă uitam la pistă ‎și l-am văzut ieșind pe Mika.
‎Häkkinen, 7,4 secunde.
‎Următoarele două tururi ar putea decide ‎Marele Premiu al Japoniei.
‎Oprirea la boxe. James!
‎A reușit un avans de 0,5 secunde ‎față de Häkkinen.
‎Are un avans de 26,8 secunde.
‎Ai grijă, Michael. ‎Când vei ieși, va fi acolo.
‎Te țin la curent. Ești în avantaj. ‎Cursa arată bine.
‎Arată fantastic, Michael! ‎Bravo! E fantastic!
‎Rămâi pe pistă, atât.
‎Michael Schumacher reintră pe pistă
‎și e în fața lui Mika Häkkinen.
‎Mulțimea vuiește, fiindcă Ferrari e iubită
‎în Japonia, ‎la fel ca în majoritatea țărilor.
‎Vă vine să credeți?
‎Mecanicii Ferrari au ieșit
‎să-l salute pe eroul lor suprem, ‎Michael Schumacher.
‎Michael, o să intri în direct. ‎Spune-ne ce simți.
‎Ești absolut minunat, Ross!
‎Toți sunteți minunați!
‎Doamne!
‎La naiba! Am reușit!
‎Mersi! Pup-o pe Corinna din partea mea.
‎Acum vom vedea cum arată bucuria. Priviți!
‎Michael!
‎Și când, în sfârșit, ‎a obținut titlul în 2000,
‎s-a simțit eliberat ‎de toată toată povara de pe umeri.
‎Și nu se mai simțea dator față de nimeni.
‎A adus titlul pe care Ferrari îl dorea
‎de mai bine de 20 de ani.
‎Din acea clipă, ‎orice altceva era un bonus.
‎Și a pilotat simțindu-se liber,
‎a pilotat cu inima, a pilotat cu pasiune.
‎A pilotat cu un sentiment de relaxare.
‎„Fac ceea ce îmi place, ‎dar nu mai datorez nimic nimănui.”
‎Și a ajuns iar la alt nivel.
‎Era foarte palpitant să-l urmărești ‎datorită vitezei lui uluitoare.
‎Avea un stil
‎care depindea de concentrare ‎și implicare 100%.
‎Să intri într-un viraj cu 240km/h
‎știind că talentul tău îți va permite
‎să îl parcurgi în siguranță ‎e un dar special.
‎Are un talent nativ
‎și o viteză naturală ‎mai mari decât oricine.
‎Și ce a fost special la Michael ‎e că nu și-a irosit talentul.
‎A făcut tot ce a putut
‎ca să-și poată valorifica ‎acest talent nativ.
‎Michael era neînfricat ‎și oamenii știau asta.
‎Nu erau siguri ‎că-l puteau învinge într-o confruntare.
‎Michael nu se gândea la asta ‎pentru că-și știa limitele,
‎iar ceilalți se gândeau „E cam riscant” ‎și dădeau înapoi.
‎Michael nu dădea înapoi.
‎Era profesionist, ‎dar ne-a arătat și că avea inimă.
‎Avea charisma unui lider
‎și acesta a fost marele lui dar ‎pentru noi.
‎Aceasta a fost contribuția lui ‎la Formula 1.
‎Michael Schumacher obține ‎al șaptelea titlu mondial de Formula 1
‎într-o zi cu adevărat importantă
‎pentru cursele de Formula 1.
‎S-a scris o pagină de istorie!
‎Mi-a fost idol ‎de când am început să conduc carturi.
‎M-a influențat enorm.
‎Pilotul Michael Schumacher e eroul meu, ‎motivația mea de a câștiga curse.
‎Acest sport mă fascinează
‎și cunosc și alți piloți de curse, ‎dar nu era nimeni ca el.
‎Era ceva frumos ‎n felul lui genial de a pilota,
‎în felul cum lucra echipa lui.
‎Să câștigi la acest nivel an după an ‎e incredibil de dificil‎,
‎iar dovada e că se întâmplă extrem de rar.
‎Iar faptul că Schumacher și echipa lui,
‎din 2000 până în 2004,
‎n-au cedat niciun pas în fața rivalilor, ‎nu le-au dat nicio fărâmă de speranță,
‎a fost absolut incredibil.
‎A devenit de neatins.
‎Oamenii își amintesc ‎perioadele de dominație
‎și le consideră epoci de aur
‎pe bună dreptate. ‎Sunt cinci titluri mondiale consecutive.
‎Oamenii își vor aminti mereu asta.
‎Când mergeam la curse cu ei
‎și vedeam toată agitația,
‎vedeam câți oameni îl credeau minunat ‎și îl admirau,
‎mi se părea absolut extraordinar.
‎Și m-am gândit:
‎„E tatăl meu ‎și mă bucur că e tatăl meu.”
‎Îl respect foarte mult pe tata.
‎L-am respectat mereu. ‎Are o prezență aparte.
‎Când intră într-o cameră, ‎toată lumea tace.
‎Așa îmi amintesc.
‎Și eu eram unul dintre cei care tăceau.
‎Dar, cum spuneam, era eroul meu ‎și avea o prezență specială.
‎De fiecare dată când mă uit la el, ‎îmi spun
‎că vreau să fiu ca el.
‎Are atâta putere, ‎atâta liniște sufletească.
‎La sfârșitul acestui an, ‎am decis împreună cu echipa
‎că mă voi retrage din curse.
‎Vreau să-i mulțumesc familiei mele,
‎care întotdeauna
‎m-a susținut în tot ce am făcut.
‎Fără sprijinul lor, fără puterea lor, ‎n-aș fi putut supraviețui
‎și n-aș fi putut avea performanțe ‎în acest sport.
‎Ar fi fost imposibil. ‎Le sunt infinit de recunoscător.
‎M-am retras
‎pentru că nu mai aveam aceeași pasiune ‎și motivație. Eram obosit.
‎Și-a găsit altă activitate.
‎N-a început să lenevească pe canapea.
‎Mergea încolo și încoace,
‎își găsea tot felul de activități.
‎Michael n-avea stare.
‎De exemplu, dacă vremea e frumoasă,
‎se ducea să sară cu parașuta ‎și nu făcea o săritură, ci 24.
‎După ce a părăsit Formula 1, ‎s-a gândit: „Ce o să fac acum?”
‎M-a întrebat ce să facă. ‎I-am spus că putem participa la raliuri.
‎Am zis: „Nu mă pricep la citirea hărților, ‎dar pot să încerc.” A refuzat.
‎STUTGART, GERMANIA ‎25 IANUARIE 2010
‎Revenirea lui
‎a fost motivată ‎de dorința de a se simți împlinit.
‎Nu mai avea nimic de demonstrat.
‎Dar simțea nevoia să piloteze,
‎să concureze și să facă parte ‎din istoria echipei Mercedes.
‎A fost o fază nouă, ‎o abordare complet diferită pentru el.
‎Putea aborda Formula 1 într-un fel nou.
‎Faptul că nu se mai lupta ‎pentru titlul mondial
‎era ceva ce-l bucura.
‎Și i-a plăcut până la un moment dat.
‎N-am fost niciodată la nivelul lui ‎în ceea ce privește performanța.
‎Dar sigur știu că, ‎spre sfârșitul carierei mele,
‎când aveam 37 de ani,
‎orice portiță se închidea ‎înainte să ajung la ea.
‎Pur și simplu, îmbătrânești. ‎E ceva absolut firesc.
‎Deseori stăteam în străinătate ‎între curse,
‎fiindcă nu ar fi avut sens ‎să călătorim înapoi.
‎Spunea deseori: „Ce caut aici? Mi-e dor ‎de familia mea. De ce sunt așa de departe?
‎Mi-am dat seama că Formula 1 nu mai e ‎la fel de importantă.
‎Acum, familia e mai importantă.”
‎MÉRIBEL, FRANȚA
‎Michael Schumacher, ‎cel mai de succes pilot
‎din istoria Formulei 1, e la spital.
‎29 DECEMBRIE 2013
‎Michael Schumacher se află ‎în stare critică.
‎Cu puțin timp înainte de accident, ‎mi-a spus „Zăpada nu e optimă.
‎Am putea să mergem în Dubai, ‎să facem parașutism.”
‎Soarta e imprevizibilă.
‎De obicei, ‎soarta fusese blândă cu Michael.
‎Dar, de data aceasta, ‎din păcate, soarta a fost crudă cu el.
‎La 29 decembrie 2013,
‎viața lui Michael și a familiei lui ‎a fost dată peste cap.
‎Într-o clipă, ‎viața familiei lui s-a schimbat dramatic.
‎Un tată, un lider atât de puternic,
‎o personalitate copleșitoare,
‎toate acestea s-au dezintegrat ‎într-o clipă.
‎Niciodată…
‎nu l-am învinovățit pe Dumnezeu ‎pentru ce s-a întâmplat.
‎A fost doar un ghinion,
‎tot ghinionul ‎pe care-l poți avea într-o viață.
‎E oribil să te întrebi
‎de ce i s-a întâmplat așa ceva lui Michael ‎sau nouă.
‎La fel de bine, te poți întreba ‎de ce i s-ar întâmpla asta oricui.
‎Sigur, mi-e dor de Michael în fiecare zi.
‎Nu doar mie îmi e dor de el.
‎Copiii, familia,
‎tatăl lui, toți cei din jur.
‎Tuturor ne e dor de Michael,
‎dar Michael e aici.
‎E altfel, dar e aici
‎și asta ne dă putere.
‎Suntem împreună.
‎Locuim împreună acasă.
‎Facem terapie.
‎Facem tot ce putem ‎ca Michael să se simtă mai bine
‎și să aibă tot confortul.
‎Și îl facem să simtă prezența familiei, ‎legătura noastră solidă cu el.
‎Și orice ar fi, voi face tot ce pot.
‎Toți o vom face.
‎Când mă gândesc la trecut,
‎imaginile care-mi apar în minte
‎sunt amintiri vesele cu noi patru.
‎Văd imagini cu noi
‎conducând un cart pe pajiște,
‎văd imagini cu noi în natură,
‎cu poneii, în trăsură.
‎Sunt foarte multe momente
‎pline de bucurie.
‎Cel mai fericit moment era ‎când venea acasă.
‎Era foarte plăcut, pentru că ne suporta ‎năzbâtiile ore întregi
‎după ce venea acasă, ‎deși probabil era foarte obosit.
‎Dar noi nu observam asta.
‎Doar ne bucuram că e acasă.
‎După acest accident, ‎aceste experiențe,
‎aceste momente
‎pe care mulți le trăiesc ‎alături de părinții lor
‎sunt mult mai puțin prezente sau deloc.
‎După părerea mea,
‎e puțin nedrept.
‎Cred că eu și tata
‎ne-am înțelege altfel acum
‎pur și simplu ‎pentru că vorbim o limbă similară,
‎limbajul automobilismului.
‎Și am avea mult mai multe de discutat.
‎Și la asta mă gândesc ‎de cele mai multe ori.
‎Mă gândesc cât de tare ar fi.
‎E cea mai mare dorință a mea.
‎Aș da orice să trăiesc un asemenea moment.
‎Da.
‎Încercăm să mergem mai departe ca familie,
‎așa cum ar fi vrut și încă vrea Michael.
‎Și ne vedem de viețile noastre.
‎Spunea mereu: „Viața privată e privată.”
‎E foarte important pentru mine ‎că poate continua
‎să se bucure de viața lui privată
‎cât mai mult posibil.
‎Michael ne-a protejat mereu, ‎iar acum îl protejăm noi.
‎MULȚUMIRI SINCERE FAMILIEI SCHUMACHER
‎FĂRĂ EI, ACEST FILM NU AR FI FOST POSIBIL
‎Subtitrarea: Brândușa Popa