Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Я повинен стати єдиним цілим з авто.
Повинен точно знати, скільки можу з нього витиснути.
Бо завжди є ліміт,
і слід бути обережним, як і з усім, що любиш у житті,
треба чітко відчувати цей ліміт, триматися на межі, не перебільшуючи.
І якщо мені це вдасться, ми обоє будемо задоволені.
І авто, і я.
100% досконалість.
Досягти 100% — це моя мета.
Така я людина.
Менше мене не влаштовує.
Я не люблю говорити ні про свої здібності, щоб не здатися зарозумілим,
ні про свої недоліки, бо знаходити їх — ваша робота.
СПА, БЕЛЬГІЯ 24 СЕРПНЯ 1991
1-ШЕ ГРАН-ПРІ ФОРМУЛИ-1 ШУМАХЕРА
У боксі панувало справжнє хвилювання.
Усі знали, хто проходить по системі.
І у нас було відчуття, що цей хтось дуже перспективний.
Коли Міхаель прийшов у Формулу-1, то був період гучних імен.
Сенна з команди «Макларен» — чемпіон світу,
Менселл виступав за команду «Вільямс»,
а Прост — за «Феррарі».
Це всесвітньо відомі імена.
Усі пілоти були віком 27–28 років, з великим досвідом.
А Міхаель був надто юним.
Коли з'явився Міхаель, усі пілоти казали про нього:
«Надто молодий, надто рано».
Більшість пілотів приходять у Формулу-1 з картингу, Формули-3.
А йому перейти до Формули-1 допомогло те,
що він ганяв спортивні авто «Мерседес».
Удача привела його у Формулу-1.
Один пілот вилетів, потрібен був новий.
Міхаель потрапив у Формулу-1 справді завдяки удачі,
коли у Едді Джордана звільнилося місце пілота,
раптово, посеред сезону.
Коли я про це дізнався, я одразу зателефонував Едді Джордану
і сказав: «Едді, ти мусиш дати мені шанс».
А він спитав: «Хто він такий, цей Міхаель Шумахер?»
Я відповів: «Ти мусиш пам'ятати. Переможець Формули-3, у Макао, у Фуджі».
І він: «Точно, я згадав».
Я бачив його у Формулі-3 і вирішив,
уся команда вирішила дати юнаку шанс.
Так сформувалася наша команда.
Те, що чекало нас попереду,
те, що він отримав можливість показати, на що він справді здатний,
усе це було настільки надзвичайним, що ми й уявити не могли.
Ми ще сиділи ввечері на площі, спокійно собі їли піцу.
Народу там було повно, осіб 400–500.
І ніхто нас не зачіпав.
То був останній раз, коли нам ніхто не заважав.
Я пам'ятаю, як коментатори описували,
що відбувалося у кваліфікації.
Ім'я Міхаеля Шумахера постійно згадували.
Бо він був сенсацією.
Коли Міхаель кваліфікувався сьомим, усі кричали: «Ось нова зірка!»
Усі були просто у захваті,
що цей новий пілот вийшов на сцену.
Я надзвичайно щасливий.
Але мушу визнати, з таким авто легко показувати такий кваліфікаційний час.
Пілотувати його дуже захопливо.
Тож на даному етапі я дуже щасливий.
Усі це помітили. І всі члени інших команд це помітили.
Він миттєво став дуже популярним.
Після перегонів у Бельгії я зателефонував Віллі Веберу.
І ми зустрілися з Міхаелем у понеділок.
У понеділок чи вівторок, у Лондоні.
На той час наша команда вже боролося за призові місця.
Ми не боролися за чемпіонство,
але подеколи були близькі до призових місць.
Тож ми підписали з ним угоду.
Це сталося несподівано, і я був дуже здивований.
Після перших перегонів
мені пропонує угоду команда, що посідає четверте місце у світі.
Я був на сьомому небі від щастя.
Я був приголомшений, що це сталося так швидко,
і я дуже зрадів цьому контракту.
Уся ця ситуація була просто фантастичною.
У ньому відчувалася свіжість.
Шкіра обличчя дуже пружна,
завжди чисто поголений.
І він просто випромінював упевненість.
Міхаель ганяв, як хлопчик проти суворих чоловіків.
І це Шумахер на четвертій позиції в «Бенеттоні».
Шумахер безперечно тіснить Айртона Сенну.
Міхаель Шумахер виривається уперед і очолює Гран-прі Бельгії.
Невже Міхаель Шумахер виграє свій перший гран-прі на трасі,
на якій він уперше брав участь у гран-прі?
Йому 23 роки.
І він наймолодший переможець гран-прі за довгий час.
Це перша перемога Міхаеля Шумахера.
Він піднімає руку. Звісно, настрій у нього піднесений.
«Так! Я це зробив», каже він.
Я навіть не можу описати словами це безумне відчуття.
Думаю, німецькі фанати вже давно чекали
перемоги у гран-прі Формули-1.
Я присвячую цю перемогу німецьким фанатам.
Що хочеш сказати тим, хто чекає вдома?
Моїм батькам.
Хочу просто переказати вітання.
Це почалося, коли мені було 4.
Мій батько завжди любив щось ремонтувати,
мотоцикли чи різні дрібнички.
А тоді він змайстрував карт.
У нас був старий мопед, його швидкість десь 40 км на годину.
І тато переробив його на дитячий карт.
Мені одразу сподобалося на ньому кататися.
Я був від нього у захваті.
Пам'ятаю, коли мені було 6–7 років,
мій батько почав здавати карти в оренду клубу.
А я завжди допомагав йому працювати з картами, а також тестувати їх.
Коли він закінчував ремонтувати карт, я мав провести тест-драйв.
Тобто я постійно був з ним на автодромі.
Ми все робили разом.
Мені це дуже подобалося.
У 8–9 років він вже наглядав за братом, якщо була потреба.
Я міг довірити йому зачинити двері,
або доручити щось зробити, і він усе чітко виконував.
Міхаель завжди був дуже надійним.
Родина Шумахерів спершу тримала фургон з їжею,
а пізніше відкрила ресторан.
У фінансовому плані родина Шумахерів була…
Рольф спочатку працював муляром, будував димоходи,
потім став керівником автодрому картингу.
І Елізабет завжди залишалася до кінця,
поки всі гості не розійдуться.
Батьки завжди важко працювали, щоб забезпечити нам нормальне життя.
Більшість багатих дітей теж бідні, бо батьки не мають на них часу.
Але ми завжди були поряд з батьками на автодромі, як на ігровому майданчику.
Ми завжди використовували найдешевше обладнання.
Як хтось викидав старі колеса, я підбирав, ставив на свій карт і вигравав перегони.
Я завжди радів, коли вдавалося виграти з найгіршим, а не з найкращим обладнанням.
Боротися за першість у таких умовах було для мене додатковою мотивацією.
Доброго дня і ласкаво просимо до Керпена,
на юнацький чемпіонат світу з картингу.
Всього тут змагаються 18 країн і приблизно 80 пілотів.
Пілот, який виступає не за Німеччину, хоч він і німець,
і навіть є фаворитом перегонів у Керпені, це Міхаель Шумахер.
Чому виступаєш за Люксембург?
Бо в Німеччині треба платити за кваліфікаційні заїзди.
І якщо з них вибуваєш, на чемпіонат світу вже не потрапиш.
А в Люксембурзі ми єдині учасники,
участь безкоштовна, і ми кваліфікуємося.
Він ще змалку тренувався як чемпіон світу.
І ще з дитинства знав, чого прагне і ким хоче стати.
Він викладався на максимум, щоб стати чемпіоном.
Я думаю, він розвинув свій високий професіоналізм
у дуже молодому віці.
Бо найменший промах на цьому шляху міг стати кінцем усього.
1983 рік, район Мангайм у Керпені.
Там і тоді ми вперше брали участь у перегонах разом.
Це один з найяскравіших спогадів,
які залишилися у мене з кар'єри гонщика.
Звісно, ту трасу можна назвати
домашньою трасою Міхаеля,
кожний куточок якої він знав на 100%.
І змагатися з ним на тій трасі було важко.
Спостерігати за його стилем пілотування було неймовірно.
Там була ділянка траси перед бараком
з високошвидкісною шиканою,
і було дуже захоплююче спостерігати, як Міхаель проходить ту шикану.
Його стиль кардинально відрізнявся від стилю інших пілотів.
Чітко контрольований.
Здавався дуже фізичним.
Кількість помилок, яких він припускався, проходячи шикану, була мінімальною.
Інші пілоти один прохід долали вдало,
наступного разу припускалися помилок.
А Міхаель щоразу тримав усе під контролем.
Дивлячись на нього, я одразу зрозумів:
цей хлопець молодець.
Нам було років 13–14.
А він був сповнений впевненості.
І перше місце займає Міхаель Шумахер.
Він вже виграв сьогодні 460 марок,
і зараз отримає ще 236 марок!
Після тих років я був переконаний, що завжди буду пілотом карту.
Бо навіть не міг уявити, що колись проб'юся у пілоти Формули-1,
лише з фінансових причин.
У 1988 році мою увагу привернув один юнак на ім'я Міхаель Шумахер.
Але не своїми перемогами, а тим, як він пілотував.
Тоді я запропонував йому стати пілотом моєї команди.
Звичайно, проблема була в грошах.
Міхаель Шумахер на той час не мав нічого,
навіть 500 марок, щоб фінансувати сезон,
який вже тоді коштував 600–700 тисяч.
Віллі Вебер сказав нам: «Зайдіть сьогодні до мене».
«Я пропоную йому п'ятирічний контракт, авто і щомісячну зарплату 2 000 марок».
Це було просто неймовірно.
Кожен, хто займається гоночним спортом,
по-моєму, мріє в майбутньому брати участь у перегонах Формули-1.
І я теж про це мрію.
Перш за все, я думаю,
мені неймовірно пощастило, що я познайомилася з Міхаелем.
Він наймиліша людина з усіх, кого я зустрічала в житті.
Якось я приготувала йому вечерю на день народження.
І він єдиний допоміг мені прибрати і помити посуд.
Тоді я подумала: «Оце справжній чоловік!»
Так. А ще він був дуже веселим, і я це помітила.
Я закохалася у нього, тому що він просто чудова людина.
Я відчула, що він особливий. Для мене.
Я жодного разу не подумала:
«Він талановитий гонщик на початку яскравої кар'єри».
Тоді ніхто не міг цього передбачити.
На початку я завжди казав: «Не робіть з мене зірку».
«Не підносьте мене надто високо».
Найбільше йому не подобалася увага преси, ажіотаж навколо його особи.
Це було не те, чого він хотів. Він прагнув займатися спортом.
Він прагнув нормального життя, і йому було важко зрозуміти,
чому йому не дають жити звичайним життям.
Це правда, іноді він міг здаватися грубим.
Бо до нього було стільки вимог.
Часто це було занадто і тиснуло на нього.
Бо він надзвичайно стримана людина, сором'язлива.
І це був його спосіб приховати свою сором'язливість.
На той час, коли Міхаель Шумахер потрапив у Формулу-1,
Сенна був найвидатнішою фігурою у цьому виді спорту.
Айртон Сенна, триразовий чемпіон світу,
займає місце серед найкращих гонщиків історії.
В Айртоні вбачали щось містичне.
Здебільшого тому, що він був неймовірно швидким,
неймовірно конкурентоспроможним і агресивним,
і випробовував суперників на стійкість.
Він домінував у спорті.
Він був номером один.
Він був прикладом.
Коли питали того, хто щойно прийшов у Формулу-1,
«Яким ти хочеш бути?» Він казав:
«Як Айртон Сенна».
Усі рівнялися на нього.
Якщо починаєш кар'єру в цьому спорті,
хочеш бути, як він.
У той час практично нікому не відомий
він кидав виклик найкращим.
МАНЬЇ-КУР, ФРАНЦІЯ 5 ЛИПНЯ 1992
На Гран-прі Франції на автодромі Маньї-Кур Шумахер був позаду Сенни.
І Шумахер кидає виклик Айртону Сенні з команди «Макларен».
Пілоти входять у віраж і ось контакт.
Хто це? Це Шумахер.
І кого він зачепив? Він зачепив Сенну.
Тепер усі їх об'їжджають. Невже зупинять перегони?
На першому колі, на вході у віраж, схоже, Шумахер і Сенна вибувають.
Я впевнений, що перегони не зупинять.
Не сумніваюся, що Айртон Сенна дуже розлютився і вважає
тактику Міхаеля Шумахера занадто шаленою.
Не думаю, що Міхаель мав намір вибити саме його.
По-моєму, Міхаель змагався у Формулі-1 проти всіх однаково, як і слід робити.
Але це спричинило суперечку.
І Айртон кілька разів намагався поставити Міхаеля на місце,
що засмутило Міхаеля.
Він вважав це проявом неповаги.
Тож на початку між ними були суперечки.
Ти наламав дров, буває. І я кажу це тобі, не йому.
Я говорю з тобою.
Тоді Міхаель показав себе супер пілотом,
і коли сталася та сварка із Сенною,
Сенна відчув, що хлопець непростий.
Якщо ти лев, то як і всі леви відчуєш появу молодого лева.
І захочеш утримати свою територію.
1994 рік був роком дорослішання.
Як для Міхаеля, так і для мене.
Ніхто не міг змиритися з тим, що наша команда з'явилася нізвідки,
і ми перемагаємо у перегонах,
і кидаємо виклик чемпіонам.
Міхаель Шумахер ковзає у своєму боліді по трасі.
Це наш лідер перегонів, Міхаель Шумахер.
Він показав усім у ті дні, що перемога в балансі.
Де ж Айртон Сенна? Оце питання.
Сенну заносить і він вибуває з перегонів.
Ось він іде.
Помилки немає. Картатий прапор піднято.
Міхаель Шумахер виграє Гран-прі Тихого океану.
Тільки уявіть,
який сезон чекає на нас у Формулі-1 цього року.
Ми здолали чемпіонів,
а ми до цього не звикли, не знали, що робити.
Коли перемагаєш такі команди, як «Феррарі», «Макларен», і «Вільямс»,
які завжди були у переможцях…
А тут заявився якийсь виробник футболок
із хлопчиськом з Німеччини
і раптом усіх переміг.
Він переміг в Японії.
Ми чекали в аеропорту.
І Міхаель був досить упевнений, що зі своєю швидкістю зможе обійти Айртона
і навіть виграти чемпіонат.
Коли говориш з Міхаелем, здається,
що говориш з тим,
хто виконував цю роботу все життя.
І це нормально. А Сенна…
Знаєте, років за п'ять чи чотири до того
у нього в кімнаті висів постер із Сенною.
ІМОЛА, ІТАЛІЯ 1 ТРАВНЯ 1994
В Імолу Міхаель прибув дуже швидким,
упевненим і сильним.
І Сенна розумів, що повинен здобути перемогу в Імолі,
щоб скоротити свій розрив з Міхаелем.
Він повинен був обійти Міхаеля,
бо інакше Міхаель виграє чемпіонат.
Сенна, слідом за ним Шумахер.
Шумахер — головний суперник Айртона Сенни.
Сенна виривається уперед, за ним Шумахер.
Входять у поворот «Тамбурелло».
Що там сталося? Я не розумію.
Сенна досі в боліді.
Гонку зупинено. Червоний прапор піднято.
Думаю, швидкість була близько 300 км/год на тій ділянці,
на виході з «Тамбурелло».
Усі мовчали.
Панувала дуже дивна атмосфера.
Міхаель Шумахер зупинився і виліз із боліду.
Шолом зняв, обличчя похмуре.
Факт у тому, що своєю аварією,
тим, що вилетів з траси,
він намагався утриматися перед Шумахером.
Ми бачили стільки подібних аварій, навіть більш страшних аварій,
аварій, що здавалися гіршими за його.
Тож ніхто не очікував такого.
Думалося: «Можливо, він там руку забив, чи ногу зламав».
Повертаєшся, а там ставлять огорожу.
Ти не розумієш, що відбувається. Ніхто нічого не пояснює.
І ти думаєш: «Перегони повинні продовжитися».
«Усі продовжать змагатися, і я теж».
І ти не бачиш причин не продовжувати.
У той момент ніхто ще не знав, що Сенна загинув.
Якби його оголосили мертвим на трасі, їм довелося б зупинити перегони.
Гран-прі Сан-Марино 1994 року виграє Міхаель Шумахер.
Перед тим, як іти на подіум,
я сказав Міхаелю: «Ніякого шампанського, нічого».
Він спитав: «Як там Айртон?» Кажу: «Погано».
Тоді я вперше побачив Міхаеля інакшим.
Ми підійшли до подіуму.
Нам сказали: «Так, він у комі».
Але кома може бути різною.
Бувають такі, з яких людина виходить наступного дня,
а бувають і гірші, довші.
І оскільки ти не думаєш, що могло статися щось…
особливе чи вкрай небезпечне, з важкими наслідками.
Ти не віриш. І я все ж…
Минуло, мабуть, години дві після гонки,
коли до мене підійшов містер Вокіншоу і сказав: «Усе дуже погано».
Я подумав: «Ні! Він же в комі, а кома не значить нічого поганого».
А він каже: «Ні, справи дуже кепські».
А ще трохи згодом хтось сказав мені: «Він помер».
А ще за хвилину хтось інший підходить і каже: «Ні, він у комі».
Але на той час було так мало інформації,
що ми просто не знали, що про це думати.
І я до останнього не вірив, що він помре.
Я просто не міг думати про таке.
Я думав: «Ні, він стане чемпіоном».
«Може, пропустить гонку чи дві, а потім знову повернеться».
Але найгірше було, коли минуло два тижні.
Коли мені довелося прийняти той факт, що він мертвий.
І це було…
якесь божевілля.
Зі смертю Сенни, Міхаель Шумахер став
фігурою номер один у перегонах.
Хоча поки ще не виграв чемпіонат світу.
Чи легко було знову пілотувати болід?
На трасі Сільверстоун я сів у авто…
і на багато речей почав дивитися інакше.
Я проїхав трасою Сільверстоун у звичайному авто,
і думав: «Ось на цьому місці ти можеш загинути, і на оцьому».
І сказав собі: «Маячня, ти завжди ганяв і тестував боліди тут.
Але тут стільки місць, на яких можна розбитися і загинути».
Це було єдине, про що я думав.
І я не знав, якими будуть мої думки,
коли я сяду у болід.
Я не знав, чи зможу не думати про це під час перегонів,
чи тепер завжди думатиму: «Отут ти можеш загинути»,
«Якщо вилетиш тут, буде біда», чи…
Це був дуже дивний стан.
Я прокидався посеред ночі,
а подеколи
спав уночі лише години три чи десь так.
Звичайно, ми були шоковані.
Ми запитували себе, як таке могло статися.
І Міхаель часто замислювався, чи всі все роблять правильно.
Це було дуже…
важко.
Для нього це була справжня боротьба,
але він завжди був майстром у блокуванні речей.
Він вмів так пильно зосередитись на тому, що робив, що все інше просто блокувалося.
Думаю, ментально він був дуже сильним.
Надзвичайно сильним. Навіть зараз щодня він доводить, наскільки він сильний.
Тепер команду «Вільямс» очолював Деймон Гілл.
І він дав Міхаелю бій.
Деймон Гілл виграє Гран-прі Великої Британії.
Прекрасно!
Деймон Гілл виграє Гран-прі Італії.
Він виграв тут минулого року.
А ця перемога завершила хет-трик.
Це був складний, бурхливий,
і сповнений переживань сезон.
Міхаель Шумахер виграє Гран-прі Європи тут, на трасі Херес.
Міхаель Шумахер знову відкрив розрив.
Це була надзвичайна людська драма.
Результати перегонів коливалися як маятник між Деймоном і Міхаелем.
Деймон Гілл виграє!
Це найбільший виклик у житті Деймона Гілла.
Він іде нарівні з Міхаелем Шумахером.
АДЕЛАЇДА, АВСТРАЛІЯ 13 ЛИСТОПАДА 1994
Річ у тім, що всі знають, що це вирішальні перегони,
і всі тактики, різні маневри обгону,
все це впливатиме на ситуацію.
Між Шумахером і Гіллом лише одне очко.
Тож чемпіонат звівся до неймовірно захоплюючої останньої гонки.
З реалістичної точки зору, здавалося, що це буде непросто.
Таким чином я вступив у бій
за титул чемпіона з Міхаелем Шумахером.
Червоне світло ще горить тут, в Аделаїді.
І починаються останні перегони цього сезону.
І Міхаель Шумахер виривається уперед!
Чи це Деймон Гілл?
Це Шумахер, він обходить Гілла.
Мені довелося боротися з болідом.
Мені було дуже важко утримувати його на трасі увесь час.
І я ніяк не міг відірватися від Деймона.
Ми йшли ніс у хвіст близько 20 кіл.
Щойно Міхаель починав відриватися, я починав думати:
«Я не витримаю такого темпу».
Був час, коли я раптом знайшов лінію,
на якій я міг зникнути з поля зору
секунди на дві чи дві з половиною.
Я весь час був на межі, докладав максимум зусиль.
І раптом, на повороті, я вилетів.
Зачепив огорожу колесом.
Я спершу дуже розчарувався,
а потім відчув, що можу продовжувати перегони.
Я виходив з повороту і побачив, як він вирулює на трасу.
Здавалося, що він вилетів з траси, а потім повернувся.
Його болід вихляв.
Вивертаючи вліво, я поробив трохи отак,
щоб перевірити, почистити шини.
Я побачив можливість обігнати його і скористався.
Тільки подивіться на Деймона Гілла і Шумахера! О ні!
Коли я вивернув на трасу,
Деймон вдарив мене у боковий понтон.
Його болід відскочив, повернувся, вдарив мій,
і встав на два колеса.
За мить я злетів у повітря і відлетів на стіну з шин.
І я не міг цього збагнути.
І Шумахер вилітає з траси!
Німець вилітає з Гран-прі Австралії,
а Деймону Гіллу залишається летіти вперед, щоб стати чемпіоном світу.
Ситуація з очками була дуже простою.
Він мав перевагу по очках.
Якщо жоден з нас не фінішує, чемпіоном стане він.
Деймону Гіллу доведеться зробити піт-стоп.
Я бачив, що моя підвіска зламана.
І продовжувати не міг.
Як суперник, він би переміг, хай там що.
Міхаель зробив усе, що міг, щоб не дати мені його перемогти.
Якби це у мене…
була перевага по очках в Аделаїді,
а мій суперник намагався мене обійти, що зробив би я? Я не знаю.
Чемпіонат світу 1994 року
виграє Міхаель Шумахер.
Корінна завжди мене підтримувала, вона і зараз це робить.
Саме тому Корінна хотіла поїхати зі мною, і я теж хотів, щоб вона поїхала.
І схоже, вона знову принесла мені удачу.
Власне, я завжди їздила з ним
на всі перегони.
І хай я була в автобусі чи десь за лаштунками,
але завжди поряд з ним на змаганнях.
Ми завжди разом насолоджувались цим.
Для нього було підтримкою вже те,
що він знав, що він не один.
Оскільки ми подорожували по всьому світу,
часто змінюючи часові пояси,
ми мусили дбати, щоб він добре висипався.
І Міхаель планував практично кожен крок, усе до хвилини.
Прокидається о такій-то годині, 15–20 хвилин на душ…
Коли ми приїхали у Судзуку, склалася кумедна ситуація.
Увечері я зрозуміла, що не зможу заснути.
Тому просиділа півночі в туалеті,
бо не хотіла ризикувати розбудити його, щоб він добре виспався.
Тож читала там книгу.
І навпаки, коли ми були вдома,
а Міхаель мав рано виходити з дому,
я ніколи його не чула.
Він так тихо збирався.
І лише перед виходом підходив до мене,
гладив мене по руці, цілував і казав: «Я вже іду».
І йшов. Ніколи мене не будив.
Він завжди був дуже уважний до мене.
Натовп реве, розмахуючи прапорами,
вітаючи вдома свого кумира і героя, Міхаеля Шумахера,
який виграє Гран-прі Німеччини.
Ось він, герой.
І ось скільки тут людей, які захоплюються ним і шанують його.
Тут понад 100 000 німецьких фанатів,
і це те, чого вони чекали так довго,
побачити, як німець виграє Гран-прі Німеччини.
Міхаель Шумахер входить в останній поворот останнього кола
останніх перегонів у Японії, щоб виграти Гран-прі Тихого океану
і стати чемпіоном світу 1995 року,
як він став чемпіоном світу в 1994 році.
І не потрібно більше інших доказів,
що він найкращий пілот сьогодення.
Я не думаю, що Міхаель прагнув і далі
раз за разом ставати чемпіоном світу.
Якби він залишився у «Бенеттоні», він виграв би і чемпіонат світу 1996 року.
Але це його вже не мотивувало.
Коли ти в боліді, ти керуєш власною долею.
У тебе є лише один шанс.
У Формулі-1 всі дуже обачні.
Ніхто ніколи відкрито не підійде до пілота у боксі і не спитає:
«Ми можемо поговорити?» Нізащо.
Він отримав ряд пропозицій.
Він міг залишитися, де був.
Міг пілотувати у «Макларені» їхній болід з двигуном «Мерседеса».
І міг перейти до «Феррарі».
У той час Нікі Лауда працював у команді «Феррарі» консультантом.
І ситуація у «Феррарі» була не найкращою.
Нікі Лауда підійшов до мене і каже:
«У "Макларені" він буде одним з багатьох, хто сідає за кермо і виграє перегони».
«У "Феррарі" він буде винятковим пілотом,
який, після стількох їхніх невдалих років, зможе виграти перегони на "феррарі"».
Це припало до вподоби його бойовому духу,
який розвинувся ще за часів змагань з картингу,
коли він перемагав на зібраних зі шроту картах.
Чому ж у «Феррарі» не мало вдатися?
Моє останнє напуття йому було:
«Якщо станеш чемпіоном світу на "феррарі", можеш сміливо викидати свій паспорт».
Шумахер!
«Феррарі» — найстаріша команда з усіх.
А в Італії «Феррарі» наче релігія.
Тож у італійців є певні очікування і пристрасть до «феррарі».
Очікування від будь-якого пілота, який виступає за «Феррарі», величезні.
Президент «Феррарі» сказав:
«Минулого року у нас було два дуже хороших пілота, а цього року у нас є зірка».
Керувати «феррарі» означає бути під великим тиском.
Керувати «феррарі» означає, якщо не виграєш, ти ідіот.
Керувати «феррарі» означає нести відповідальність,
адже ти пілотуєш не звичайний болід Формули-1, а легенду.
Ти пілотуєш дещо унікальне.
Ми прийшли у команду «Феррарі» в один час, у 1996 році.
Пам'ятаю, коли я сидів у боліді, я сказав: «Він тривожно відрізняється від інших».
І на жаль,
я виявився правим. Той болід був катастрофою.
Упродовж певного часу ми справді не розуміли,
наскільки поганим був болід.
І, як виявилося, виправити це було неможливо.
Основна філософія автомобіля була неправильною.
Ось Деймон Гілл сильно вдарив Френтцена.
А це вже проблема для Шумахера!
Схоже, двигун Шумахера загорівся на підготовчому колі.
Це неймовірно.
Ще до початку перегонів він зазнав аварії. Шумахер вибуває з гонки!
На Гран-прі Франції на автодромі Маньї-Кур він навіть не стартував.
Це був не болід, а кульгава качка.
Міхаель сидів у боліді, завантаженому на евакуатор.
Це скидалося на символ безпорадності.
Я не впевнений, що ми зможемо вирішити всі ці проблеми за пару місяців.
Не можу стверджувати, та насправді ми маємо змогу виграти чемпіонат.
Можливо, знадобиться багато удачі, можливо, мрія.
Та оскільки я не мрійник, а реаліст,
я думаю, що в моїх словах правда.
Пам'ятаю, того сезону в п'ятницю ввечері перед перегонами
усі розійшлися, усі пілоти пішли, увесь персонал команди пішов.
Але в гаражі «Феррарі»
працювали над болідом Міхаеля.
Там було троє механіків і Міхаель.
Міхаель щось тихо говорив механікам.
І я дуже чітко зрозумів, наскільки сильно Міхаель хотів працювати,
що він останнім виходитиме з гаража, до ночі допомагаючи механікам.
Він не піде займатися своїми справами.
Він працюватиме там з ними,
щоб вони відчували його присутність,
відчували, що він цінує їхню роботу над болідом.
І це змінило команду.
Міхаель завжди залишався до останнього.
У роки роботи у «Феррарі» він був на зустрічах до десятої вечора.
За той час ми ні разу не ходили вечеряти у ресторан чи ще кудись.
Ні. Ми постійно сиділи у тому наметі.
Я його чекала, ми їли пасту,
розмовляли недовго,
потім він ішов на іншу зустріч, потім знову повертався.
Але я була вдячна за кожну хвилину, що ми могли провести разом.
Знаєте, Міхаель — супер професіонал.
Він просто сказав: «Ми маємо це зробити».
І сам дуже наполегливо працював.
Найкраще у тому, що Міхаель був у команді,
було те, що всі знали, що ніхто не вміє пілотувати, як він.
Упродовж всієї ночі нещадно лив дощ.
І продовжував лити весь день.
Перспектива абсолютно мокрих перегонів.
А ось і «феррарі» Міхаеля Шумахера.
Він обігнав Герхарда Бергера і вийшов на третє місце.
Перед ним лише Вільнев і Алезі,
тож далі він пробиватиметься у лідери.
Якщо болід поганий, під дощем він ще гірший.
І нічого не вдієш.
У Барселоні йому вдалося знайти спосіб
впоратися і адаптувати болід під свій стиль пілотування.
Не думаю, що багато пілотів здатні на це.
Він просто зник, і біля нього нікого не було.
Геній Міхаеля Шумахера компенсує недоліки «феррарі».
Це класичні перегони в жахливих погодних умовах.
Він завжди любив дощ. Тоді можна перестрибнути на інший рівень.
Думаю, саме такі обставини розкривають справжніх геніїв у цьому виді спорту.
У дитинстві ми часто каталися під дощем.
Ми ходили на автодром картингу, коли тільки могли.
Це дозволяє розвинути неймовірний контроль над болідом.
Ти дістаєш упевненість у собі і стаєш єдиним цілим з болідом.
І тоді можеш творити дива, які за інших обставин неможливі.
Це буде історична перемога для Шумахера і для «Феррарі».
Останній поворот!
І Міхаель Шумахер виграє Гран-прі Іспанії,
показавши неймовірні навички пілотування.
Вигравати перегони на тому боліді було б найбільшим досягненням
для будь-якого пілота.
Просто неможливо повірити, що це сталося.
Не знаю, як йому це вдалося.
Повернути «Феррарі» на рівень призерів чемпіонату світу —
це виклик, перед яким Міхаель не міг встояти.
Ми обговорювали з ним це досить докладно.
Він просто відчув, що правильним буде
прийняти цей виклик і знову прославити «Феррарі».
Повернути команді титул, якого «Феррарі» прагнула з 1979 року.
Він хотів зробити щось, чого не зробив Прост,
не зробив Сенна, не зробив жоден пілот в історії.
Це був справжній виклик.
ХЕРЕС, ІСПАНІЯ 26 ЖОВТНЯ 1997
1997.
Під час другого сезону Міхаеля у «Феррарі» було відчуття,
що вони повинні боротися за чемпіонство.
Певним чином, імпульс був з ним.
Очікування тіфозі були дуже високими.
Ми знали, що на нас чекає справжні бій між Вільневом і Шумахером.
Сподіваюся, що між нами на трасі буде справжній поєдинок,
і що ні співкомандники,
ні інші пілоти, яких ми обженемо, не втручатимуться.
Як думаєш, що стане ключем до перемоги?
По-перше, не вилетіти з перегонів. Це дуже важливо.
І бути швидким, швидшим за Міхаеля. І все.
І вони стартували!
Вільнев рветься уперед, але Шумахер швидший.
Міхаель Шумахер лідирує, а за ним одразу Вільнев.
Ми знали, що у Жака болід швидший.
Питання було лише в тому, чи зможе він і його команда
скористатися стратегією і швидкістю, щоб перевершити Міхаеля.
А розрив між Міхаелем Шумахером
і Жаком Вільневом складає трохи більше однієї секунди.
Якась проблема перемикання передач, Вільнев наздоганяє.
Він обходить його! Так!
На його думку, це Жак Вільнев вдарив його.
Він не йшов на зіткнення.
На його думку, все сталося саме так.
Отже, що сталося з ним за цю долю секунди?
Хто знає? То було не свідомо.
То не був умисний вчинок.
Це сталося, і він повернувся і був переконаний.
Але не переконував нас, що він не вчинив неправильно.
Для Міхаеля це був, з точки зору психології,
дуже складний момент.
Він лідирував, попереду ще десять кіл
до перемоги у чемпіонаті 1997 року, під час другого сезону у «Феррарі».
Міхаель повернувся у бокс переконаним, що це Жак його вдарив.
А коли ми показали йому відео, він зрозумів, що це не так.
Що це він врізався у Жака Вільнева.
Це був один з тих двох чи трьох моментів у кар'єрі Міхаеля,
коли його відданість справі
і конкурентоспроможність
просто зайшли занадто далеко.
Нам дуже важко судити про це,
але я думаю, що того дня він перейшов межу.
Часто він переходив межу там, де не було потреби.
Коли він зробив достатньо, пройшов кваліфікацію, мав поул-позишн…
Коли перемога вже майже була у нього в кишені.
Коли йшлося про поєдинок один на один.
У той час він завжди вірив у себе, у те, що він усе робить правильно.
У нього було таке параноїчне прагнення досконалості.
Він завжди мав доводити щось сам собі.
Бо у більшості випадків він змагався сам проти себе.
Він боровся сам із собою.
«Я достатньо сьогодні зробив? Чи треба ще щось?»
«Як мені знищити опозицію?»
«Що мені потрібно зробити, щоб і надалі залишатися головним пілотом?»
ШУМІ, ЦЕ БОЖЕВІЛЛЯ!
ВІЛЬНЕВ СПРАВЖНІЙ ЧЕМПІОН
«ЦЕ НЕ МОЯ ВИНА, Я ВЧИНИВ БИ ТАК ЗНОВУ»
ШУМІ ВТРАЧАЄ СВОЮ УСМІШКУ
Я думаю, що люди, які завжди все тримають під контролем,
не хочуть приймати той факт,
що вони зробили щось не так.
Це було не в його характері.
Міхаель — Козоріг.
Він народився під знаком Козорога.
А Козоріг ніколи не вибачається.
Не вміє вибачатися, і ніколи не робить помилок.
Слова «помилка» не існує для Козорога. Він ніколи їх не робить.
СЛАУ, АНГЛІЯ 11 ЛИСТОПАДА 1997
ДИСЦИПЛІНАРНЕ СЛУХАННЯ МІЖНАРОДНА АВТОМОБІЛЬНА ФЕДЕРАЦІЯ (ФІА)
Містере Шумахер, як почуваєтеся?
Після усіх попередніх перегонів, преса підносила мене до небес,
і раптом, після тих вихідних, преса спустила мене на землю.
Очевидно,
я така ж людина, як і всі інші.
І зі мною може статися будь-що, як і з будь-ким іншим.
Зі мною трапилось те, чого я тоді не хотів визнати.
Але зараз я не можу не визнати, і я усвідомлюю, що зробив.
Після розгляду справи його дискваліфікували
з чемпіонату 1997 року.
Це була досить гучна справа, таких ще не траплялося у цьому спорті.
Міхаеле, прокоментуєте?
ТРЮСИЛЬ, НОРВЕГІЯ ГРУДЕНЬ 1997
Ми тоді жили у шале.
Багато грали у різні ігри,
бо він хотів трохи розслабитися.
Це був чудовий час, проведений з багатьма друзями.
Подеколи збиралося понад 30 осіб, і нам було дуже весело.
Ми взяли із собою всіх: бабусю, дідуся, тітку.
Заповнили весь літак, переліт був веселим.
Так ми насолоджувалися часом упродовж шести тижнів.
І ми практично не говорили про Формулу-1
чи на інші теми, пов'язані з його роботою.
Просто веселилися.
У той час Міхаель тренувався, але зовсім трохи.
Коли знову почалося тестування, він казав:
«Цікаво побачити, чи я все ще швидкий, чи здатен ще пілотувати».
У Міхаеля час від часу з'являлися сумніви типу: «Чи я все ще можу це робити?»
ТЕСТОВА ТРАСА «ФЕРРАРІ», ІТАЛІЯ ПЕРЕДСЕЗОННЯ 1998
Для Міхаеля було дуже важливо, щоб ніхто з команди не помітив,
що він бореться із собою, стискаючи зуби,
можливо, навіть іноді сумнівається, або що він у відчаї.
Але він дуже добре це приховував.
Бо зовні, коли він виходив надвір, приходив у гараж,
чи був у всіх на видноті,
він був енергійним і динамічним.
Він дуже рано усвідомив у своїй гоночній кар'єрі,
що ти отримуєш лише те, що вклав.
І це стало його мантрою.
Він мав викладатися на всі сто відсотків.
Це як на війні.
Якщо не викластися на максимум, нагору не пробитися.
І це була філософія Міхаеля Шумахера.
У боліді все повинно було бути ідеально.
Він завжди приділяв пильну увагу деталям
і вимагав, щоб ми теж так робили.
І у спілкуванні з людьми він теж був дуже уважним до деталей.
Він завжди всім усміхався, казав «Дякую» і «Будь ласка» кожному,
навіть у часи великої напруженості.
Кожному з нас він приділяв максимальну увагу.
Для нього були дуже важливими і болід, і команда, кожен з нас.
Бували дні, коли Міхаель міняв ситуацію.
Пілот може мати сильний вплив у таких справах, мотивуючи команду.
Міхаель знав кожного в команді на ім'я, навіть імена дружин декого.
Він грав з ними у футбол.
Він чудово вмів мотивувати.
Люди готові були робити неможливе,
щоб підтримати Міхаеля і зробити його успішним.
Якщо тобі вдалося змусити усіх захоплюватися тобою,
тоді всі залюбки робитимуть для тебе усе.
Думаю, це і є ключ до успіху.
Навіть кухар, який готував їм пасту, радів, коли він приходив,
бо він завжди дякував і казав, що його паста найкраща.
Просто казав: «Pasta aglio e olio!» І все.
Він її дуже любив.
Навіть кухар був невід'ємною частиною команди.
Ми були як велика родина, і це давало нам відчуття захищеності.
Думаю, мої механіки та інженери знають, що про мене думати.
Вони на 100% довіряють мені, а я на 100% довіряю їм.
Щоразу, коли я весь день проводжу на трасі,
я думаю про те, що я можу змінити,
щоб болід став швидшим.
Вони поливали трасу, щоб перевірити мокрі шини.
Вони тестували проміжні шини.
Тестували абсолютно все, щоб бути певними, залишаючись до ночі.
Кількість годин, що він витратив
на вдосконалення і тестування боліда, поза оглядом гран-прі, неймовірна.
Ми починали тестування о 08:00,
а закінчували іноді вже після 20:00.
Він був дуже вимогливим до себе.
Він часто доходив до межі,
намагаючись отримати результати на боліді,
гіршому за боліди суперників.
У «Макларені» боліди були набагато кращі,
ми не мали шансів проти них.
Це його неймовірно засмучувало.
Як засмутило б кожного.
Шумахер, який вдосконалював «феррарі» разом з командою,
щоб зробити більш конкурентоспроможним,
виявив, що має нового суперника.
І то був «Летючий фін» Міка Гаккінен.
Ще з найпершого тесту
Міка Гаккінен знав, що в його руках потужна зброя.
Тоді «Макларен» були на космічній висоті.
І «Феррарі» довелося серйозно постаратися,
щоб їхній болід міг тягатися з суперником.
Міка Гаккінен лідирує. А де ж Міхаель Шумахер?
…довжелезний шлейф бризок.
Міка Гаккінен, звісно, має перед собою чисту трасу.
Міка Гаккінен влаштовує йому важке змагання від початку.
Упродовж року маятник коливався між Гаккіненом і Шумахером.
У Гаккінена було кілька помилок, у Шумахера — кілька блискучих гонок.
І він змагався за цей чемпіонат світу.
Міхаель однозначно був на межі.
Його підхід до перемоги був таким, що страху не було.
Він не думав: «Я можу постраждати чи хтось інший може постраждати».
Я тоді все ж сказав Міхаелю:
«Слухай, так не можна робити».
«Коли ми летимо на швидкості 300 кілометрів на годину,
і я набагато швидший, не можна блокувати мене».
А він лише знизав плечима і каже:
«Міка, це перегони».
Ми дуже раділи чужому успіху і поважали його.
З іншого боку, у кожного з нас своє життя.
А на трасі ми суперники.
Тож дружити нам було важко.
Це як два боки однієї медалі.
Є Міхаель-пілот боліда.
Безкомпромісний, швидкий, рішучий, жорсткий гонщик.
А з іншого боку є Міхаель-сім'янин, приватна особа.
Знаєте, я проводив з ним багато вечорів, пив бакарді-колу,
він палив сигару і був геть інакшим.
Бо на той момент вже не було змагання.
Лише приємне спільне проведення дозвілля.
На вечірки він приїздив першим і останнім їхав звідти.
Він їх обожнював.
Ми дуже багато сміялися, веселилися.
І діти досі пам'ятають, що там завжди було весело.
Міхаель обожнював кидати гостей в басейн.
Щовечірки ми всі опинялися в басейні.
Це була фішка Міхаеля.
Навіть на нашому весіллі гостей кидали у басейн.
Співав він не дуже добре.
Це було одне з умінь, які йому погано давалися.
Але він завжди співав «My Way», бо знав слова.
Це було весело.
Але досить часто він бував на самоті.
Нікого не було поряд.
Думаю, було досить складно пізнати Міхаеля, він складна особистість.
Він ніби вибудовував стіну.
Міхаель дуже недовірливий.
Завжди таким був, на перших порах.
Поки не переконається, що він людину знає і може їй довіряти,
тоді він відкривається.
І так було не лише зі мною на початку нашого знайомства,
а й з іншими друзями.
Але він завжди був недовірливою і підозрілою людиною.
Мушу визнати.
Та якщо він відкривається комусь, то на всі 100%.
СПА, БЕЛЬГІЯ 30 СЕРПНЯ 1998
У заліку пілотів,
Міка Гаккінен на сім очок випереджає Міхаеля Шумахера.
Поряд з ним у першому ряду, його співкомандник
Девід Култгард.
Тож у першому ряду лише пілоти команди «Макларен».
Міка Гаккінен стартує з поул-позишн
удев'яте з 13-ти перегонів цього року. П'ять вогнів.
Старт!
Гаккінен знову лідирує, Ірвайн знову обходить ліворуч.
Деймон Гілл чудово стартував і лідирує!
Деймон Гілл виривається уперед усіх на Ла-Сурс.
Шумахер обходить по зовнішньому колу і зіштовхується з Гаккіненом.
Шумахер вдарив Гаккінена.
Оскільки Гаккінен вилетів з перегонів на ранньому етапі,
це дало Шумахеру можливість скористатися перевагою
і взяти десять очок тоді, коли Гаккінен не візьме жодного.
І це було ключовим моментом
у тривалому і напруженому бою за титул.
Якщо Міхаель Шумахер утримається на цьому місці,
він вестиме у чемпіонаті світу з перевагою у три очка.
Траса вкрита водою.
Величезні шини розбризкують воду.
І їдучи за кимось,
ти не бачиш інших болідів чи країв траси,
нічого не бачиш.
Міхаель вигравав з великою перевагою.
Команда доповіла мені: «Лідер наближається і готує обгін».
Та під час дощу видимість погана.
Бокові дзеркальця заляпані, і тобі важко судити, де інший болід.
Тож я чекав його обгону, коли ми виходили на відрізок Бланшимон
з довгим лівим поворотом.
Не забуваймо, що Девід Култгард у цих жахливих умовах…
О боже! Міхаель Шумахер вдаряє Девіда Култгарда
і вилітає з гран-прі Бельгії.
Можливо, йому слід було бути більш розважливим, ідучи на обгін.
Міхаель безумовно був, скажімо так, пасажиром у цій аварії.
На тій частині відрізку Култгард міг легко притиснутися до краю
і пропустити Міхаеля вперед.
Та він цього не зробив і створив труднощі.
Думаю, Девід скинув швидкість.
Так не роблять на мокрій трасі,
коли не видно, що відбувається,
не знімають ногу з педалі газу.
І Міхаель врізався.
…у лідерстві в чемпіонаті.
Що він задумав?
Він прямує зоною піт-лейн імовірно до… Гляньте на нього!
Він каже: «Я йду до стюардів».
Він іде до Култгарда.
Іде розбиратися з Девідом Култгардом.
Я знав, що він розлючений. Його шия була червона, в очах вогонь.
Тоді команда утримувала нас нарізно.
Ти що, вбити мене хочеш?
Ми пішли в автобус Берні Екклстоуна, щоб розібратися.
Я кажу йому: «Я визнаю свою вину в аварії,
але і ти маєш взяти відповідальність».
А він каже: «Ні, я так не вважаю».
Я кажу: «Але ж, Міхаеле, це ти врізався в мене ззаду, а не я тебе вдарив».
Якось розмова дійшла до того, що я сказав:
«Звісно, і ти помиляєшся іноді».
Він трохи подумав над цим, а потім каже: «Я такого не пам'ятаю».
Очікування і розчарування продовжували наростати.
ЄДИНИЙ КОРОЛЬ — ЦЕ ШУМІ
Бо у свідомості людей було закладено:
з приходом Міхаеля «Феррарі» має виграти.
ШУМІ НАЗАВЖДИ
МІХАЕЛЬ ШУМАХЕР БОГ
Він прийшов у 1996 році,
потім були 1997, 1998, 1999.
І в якийсь момент постало питання, чи Міхаель — пілот, що нам потрібен,
чи нам потрібен хтось як Гаккінен?
СІЛЬВЕРСТОУН, ВЕЛИКА БРИТАНІЯ 11 ЛИПНЯ 1999
Міка Гаккінен тут у чудовій формі.
Сьогодні зранку на кваліфікаційних заїздах
Міка Гаккінен був комфортно найшвидшим, у кожному заїзді.
Міхаель Шумахер цього ранку на розігріві
був на сім десятих секунди повільнішим,
ніж Міка Гаккінен. Другий за швидкістю.
А зараз
старт у Сільверстоуні!
Старт!
Переднє колесо розбило кабіну,
і все ще застрягло десь там.
Я не міг вибратися, намагався витягнути ногу, яку затиснуло.
Я лежав там і відчув, що помалу заспокоююся.
І раптом я відчуваю, що моє серце б'ється все повільніше і повільніше,
поки раптом не зупиняється повністю.
І я подумав: «Певне, так почуваєшся, коли помираєш».
Пам'ятаю, я тоді була вдома.
І він помахав нам з тих простирадл, щоб показати нам:
«Гей, зі мною все добре».
У ту мить я подумала: «О Боже мій!»
Але в основному
з усіх перегонів він завжди повертався неушкодженим.
Тому я була впевнена, що у нього кілька ангелів-хранителів,
які постійно його оберігають. Якось так.
Я не знаю, чи це якась захисна стіна,
яку сам зводиш навколо себе,
чи це через те, що ти занадто наївний,
навіть не знаю.
Але мені ніколи і на думку не спадало,
що з Міхаелем взагалі може щось трапитися.
Наприкінці 1999 року вони мали за спиною чотири сезони,
виграли кілька перегонів, були конкурентоспроможними,
але потрібно було більше терпіння.
І люди почали задумуватися,
чи це колись трапиться з Міхаелем Шумахером і «Феррарі»?
Він знав, що він пілот-переможець,
що він чемпіон.
Ми були впевнені, що перемога вже близько,
але ми не виграли чемпіонат
і мали вже сумніви щодо того, коли це станеться.
Що стосується мене, я не відчуваю цього.
І це природна ситуація.
У першій частині сезону 2000 року усе йшло не так, як нам хотілося.
І зрештою, у розпалі сезону ми опинилися
у ситуації, коли важко було повірити, що ми можемо виграти.
Тож ми ставили під сумнів здібності всієї команди
і Міхаеля також.
Тепер ми повинні були виграти кожну гонку.
Бо програвши хоч одну, нам не стати чемпіонами світу.
МОНЦА, ІТАЛІЯ 10 ВЕРЕСНЯ 2000
А це критичний момент.
Шумахер лідирує. Гаккінен на другому місці.
Міхаель Шумахер дивиться у дзеркало,
щоб побачити, де там Міка Гаккінен.
Міхаель Шумахер перемагає на автодромі Монца в Італії
і скорочує розрив між собою і Мікою Гаккіненом у чемпіонаті світу.
Це ваша 41-а перемога,
яка робить вас рівним Айртону Сенні.
Цей рекорд значний для вас?
Так. Він багато значить для мене.
Даруйте.
Дякую, Міхаеле.
Міка, в останніх двох перегонах Міхаель досить великодушно визнав,
що на даний час ваш болід, «макларен», найшвидший.
Хіба сьогодні не «феррарі» був найшвидшим?
Може, зробимо перерву?
СУДЗУКА, ЯПОНІЯ 8 ЖОВТНЯ 2000
Напруження справді майже нестерпне.
Долоні буквально пітніють.
Я очікую надзвичайно напружену гонку на кожному сантиметрі траси.
Фінальний поєдинок на Судзуці
був четвертим поєдинком у заключний день чемпіонату.
І це, мабуть, найважливіша гонка Шумахера у його кар'єрі у Формулі-1.
«Феррарі» знали про швидкість Гаккінена.
У нього все будувалося на швидкості. Нічого складного.
Він просто був неймовірно, натхненно швидким.
Він практично медитував, опустивши голову і заплющивши очі,
продумуючи свій шлях у цих перегонах.
Міхаелю Шумахеру потрібно виграти цей чемпіонат і для себе, і для «Феррарі».
А Гаккінен, навпаки, абсолютно розслаблений.
Ми програли останні перегони у 1997, 1998 і 1999 роках.
Те ж могло статися і у 2000.
Дивіться уважно.
Чотири вогні, п'ять вогнів у Гран-прі Японії.
І старт! І Міхаель Шумахер їде напереріз і відтісняє Міку Гаккінена до стіни.
Але Гаккінен знову це зробив!
Він виривається уперед, як і минулого, і позаминулого року.
Жахлива новина для Міхаеля Шумахера.
Гаккінен, лідер перегонів, робить перший піт-стоп після 22-го кола.
Міхаель Шумахер, звісно, попереду.
І він знає, що має зелене світло на цьому колі.
Міхаель робить піт-стоп. Джеймсе, ти там?
Звичайно, Мартіне. І я дізнався, що Міка Гаккінен залив пального на 13 кіл.
7,4. Трохи більше пального влив Міхаель Шумахер.
Тільки погляньте! Справа летить Міка Гаккінен.
І він знову опиняється попереду Шумахера!
Статус-кво збережено.
Механіки «Макларена» готуються до другого піт-стопа.
Гаккінен лідирував у гонці,
і лідирував досить довгий час.
Була ситуація, коли ми чекали завершення піт-стопів,
а я дивився на трасу і побачив, як виїжджає Міка.
Гаккінен — 7,4.
Наступні два кола можуть визначити переможця Гран-прі Японії.
Ще один піт-стоп. Джеймсе!
Так! Він пройшов це коло на 0,5 с швидше за Гаккінена.
Він мав перевагу в 26,8 с.
Обережно, Міхаеле. Коли виїдеш, він буде там.
Я проведу тебе. Ти молодець. Усе добре.
Усе фантастично, Міхаеле! Молодець!
Чудово! Тепер утримайся на трасі!
Ось Міхаель Шумахер повертається на трасу
і він випереджає Міку Гаккінена.
Фанати дудять, бо тут, у Японії, «Феррарі» люблять так само,
як і в більшості інших країн світу.
Їм не віриться?
Ось виходять механіки «Феррарі»,
щоб привітати свого героя, Міхаеля Шумахера.
Міхаеле, ми виходимо в ефір. Поділися своїми почуттями в ефірі.
Чорт!
Ти супер, Росс!
І всі ви, хлопці.
Боже мій!
Чорт! Ми це зробили!
Дякую!
Корінні від мене палкий цілунок.
А зараз ми побачимо радість! Погляньте на це!
Міхаель!
І коли він нарешті здобув титул у 2000 році,
усе напруження, що він ніс на своїх плечах, відпустило.
Він більше не відчував, що комусь винен.
Він дав «Феррарі» перемогу в чемпіонаті, яку вони чекали більше 20 років.
І з тієї миті все решта було бонусом.
Після того він ганяв з відчуттям свободи.
Він ганяв від усього серця, з пристрастю.
Він ганяв з відчуттям розслабленості:
«Я роблю те, що люблю, але тепер я вже нікому нічого не винен».
І він знову перейшов на інший рівень.
За Міхаелем було цікаво спостерігати через призму швидкості, якої він досяг.
Це був стиль,
що залежав від 100% концентрації, 100% відданості.
Заходячи на віраж на швидкості 240 км/год,
знаючи, що твій талант дозволить безпечно його пройти,
це особливий дар.
Міхаель мав цей природний талант, цю природну швидкість вищу за будь-чию.
І особливість Міхаеля в тому, що він не змарнував талант.
Він зробив усе можливе для того, щоб мати змогу
використовувати свій природний талант.
Міхаель був дещо безстрашним, і люди це знали.
І не були впевнені, чи зможуть кинути йому виклик і перемогти.
Міхаель не думав про це, бо знав свій ліміт.
Інші думали «Це ризиковано» і відступали.
А Міхаель не відступав.
Він був професіоналом, але він також показав нам, що має серце.
У нього була харизма лідера,
і для нас це стало великим подарунком.
Це і був внесок, який він зробив у Формулу-1.
Міхаель Шумахер виграє свій сьомий Чемпіонат світу в класі «Формула-1»
у справді насичений подіями день
для перегонів Формули-1.
Це — історія!
Він був моїм кумиром з тих пір, як я почав пілотувати карт.
Він справив на мене великий вплив.
Гонщик Міхаель Шумахер — це мій герой, моя мотивація перемагати в перегонах.
Цей спорт мене зачаровує,
я знаю й інших гонщиків, але таких, як він, більше нема.
Була певна краса у блискучості виконання своєї роботи,
з його боку і з боку команди.
Стійко перемагати рік за роком надзвичайно важко,
і доказом тому є те, як рідко це траплялося.
І те, чого Шумахер і команда досягли
у той період з 2000 по 2004,
ні на крок не відступаючи перед опозицією, не даючи їм навіть проблиску надії,
було абсолютно неймовірним.
Він справді став недоторканним.
Люди озираються на періоди домінування
і вбачають у них золоті віки,
якими вони і були, ті п'ять років чемпіонату поспіль.
Люди їх завжди пам'ятатимуть.
Коли ми почали їздити з ними на перегони і побачили, що там відбувається,
і скільки інших людей вважають його крутим і захоплюються ним,
я подумала, що це неймовірно.
І я думала:
«Так, це мій тато, і я дуже рада, що він мій тато».
Я просто надзвичайно поважаю тата. Так було завжди.
Його присутність особлива.
Коли він заходить у кімнату, усі одразу замовкають.
Так мені це запам'яталося, бо я теж був одним із тих, хто замовкав.
Адже це він, мій герой, увійшов у кімнату.
І щоразу, як дивлюся на нього, я думаю: «Я теж хочу бути таким, як він».
У нього така сила, такий внутрішній спокій загалом.
Наприкінці цього року я разом з командою вирішив,
що піду зі спорту, з перегонів.
Я хочу подякувати своїй родині за те,
що у всі часи
підтримували те, що я роблю.
Без їхньої підтримки, без їхньої сили
вижити у цьому бізнесі, у цьому виді спорту і досягнути успіху
я б не зміг. Тож моїй вдячності немає меж.
Я пішов зі спорту тому,
що не мав більше бажання і мотивації.
Я стомився.
Він знаходив собі інші активні заняття, а не просто сидів на дивані.
Треба спробувати це, а потім ще це.
Він пробував себе у всьому.
Міхаель був невгамовним.
Наприклад, погода хороша, у нього ідея:
«Можна стрибнути з парашутом!» Але тоді він робив не один, а 24 стрибки.
Пішовши з Формули-1, він думав: «Що я тепер робитиму?»
Він спитав мене: «Чим мені зайнятися?»
Кажу: «Я ганятиму з тобою ралі. Хай я погано читаю мапи, але спробую».
А він каже: «Нізащо!»
ШТУТГАРТ, НІМЕЧЧИНА 25 СІЧНЯ 2010
Я думаю, що повернення Міхаеля було продиктоване особистим бажанням.
Він не мусив нікому нічого доводити.
Очевидно, він просто відчув потребу в перегонах, у змаганнях,
потребу приєднатися до команди «Мерседес».
Це був новий етап для нього, зовсім інший підхід.
Він зрозумів, що може випробувати Формулу-1 по-новому.
Він більше не претендував на титул чемпіона світу,
йому це просто було цікаво, приносило задоволення до певного моменту.
Я ніколи не досягав його рівня майстерності пілотування,
але по собі знаю,
що під кінець кар'єри, у мої 37 років,
варіанти обгону зникали, перш ніж я встигав ними скористатися.
Думаю, це через те, що ти старієш. Таке життя.
Ми часто мусили залишатися за кордоном між перегонами,
бо не було сенсу летіти назад.
І вечорами він казав:
«Що я тут роблю? Я сумую за Корінною і дітьми. Чому я так далеко?»
«Відчуваю, що перегони не важать для мене так багато, як колись».
«Моя сім'я для мене тепер важливіша».
МЕРІБЕЛЬ, ФРАНЦІЯ
Міхаель Шумахер, найуспішніший пілот в історії Формули-1, зараз у шпиталі.
29 ГРУДНЯ 2013
Міхаель Шумахер у критичному стані на даний момент.
У Мерібелі, незадовго до того, як це сталося, він сказав:
«Сніг зараз не найкращий».
«Ми могли би полетіти у Дубаї стрибати з парашутом».
Доля непередбачувана.
Доля, зазвичай, була прихильна до Міхаеля.
Але цього разу, на жаль, він став жертвою нещасного випадку.
29 грудня 2013 року
перевернуло життя Міхаеля і його сім'ї догори дриґом.
Життя повністю змінилося в одну мить.
Для всієї сім'ї.
Батько, такий сильний лідер,
з такою чудовою особистістю…
І вже наступної миті все це зникло.
Я ніколи…
не дорікала Богу за те, що це сталося.
Це була справжня невдача,
найбільша невдача в житті.
Завжди жахливо, коли кажуть щось на кшталт
«Чому це трапилося з Міхаелем чи з нами?»
А з іншого боку, чому це трапляється з іншими?
Звичайно, мені бракує Міхаеля щодня.
І не лише мені.
А й дітям, родині, його батькові,
усім навколо нього.
Тобто всім бракує Міхаеля,
але Міхаель з нами.
Дещо інакший,
але він з нами, і саме це надає нам сил, я думаю.
Ми разом.
Ми живемо разом удома.
Ми проходимо терапію.
Ми робимо все можливе, щоб Міхаелю стало краще,
і було комфортно.
І щоб він просто відчував нашу сімейну згуртованість.
І хай там що, а я робитиму все можливе.
Усі ми.
Зараз, коли я думаю про минуле,
зазвичай з'являються спогади про те,
як ми учотирьох весело проводили час.
Я пригадую,
як ми каталися на картах на луці.
Ніби знову бачу, як ми катаємося…
на поні, сидячи у кареті.
Багато таких спогадів,
які просто пронизані радістю.
Це було суцільне свято, коли він повертався.
Було так чудово, бо він годинами грався з нами
одразу після приїзду, хоч і був, мабуть, дуже стомленим.
Але ми цього не помічали, ми просто раділи, що він знову вдома.
Так.
А після нещасного випадку
усе це спільне дозвілля,
ці спільні моменти,
які у багатьох бувають з батьками,
зникли, або порідшали.
І це, як на мене,
дещо несправедливо.
Я думаю, ми з татом розуміли б
один одного зараз інакше.
Просто тому, що говоримо однією мовою,
мовою автоспорту.
І було би більше тем для розмов.
І про це я замислююся частіше за все.
Я постійно думаю…
«Було б круто, якби було отак».
І я відмовився би від усього, лише заради цього.
Так.
Ми сім'єю продовжуємо жити так,
як це сподобалося б Міхаелю, як він любить.
Ми просто продовжуємо жити далі.
«Приватне — це приватне», як він завжди казав.
Для мене дуже важливо,
щоб він міг і надалі насолоджуватися своїм приватним життям,
наскільки це можливо.
Міхаель завжди захищав нас.
А тепер ми захищаємо Міхаеля.
БЕЗ НИХ ЦЕЙ ФІЛЬМ НЕ БУВ БИ МОЖЛИВИМ
Переклад субтитрів: Марина Хижнякова