Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ідеально. Дуже гарно.
Чудово, хлопці.
Ти, зліва, стань ближче.
Чудово.
Саме так, хлопці. Дуже добре.
Ще ближче один до одного.
Круто.
Мені подобається. Виходить справді круто!
Так.
Кайле, подаруй нам посмішку. Чудово.
Адаме?
Так?
Гаразд. Агов, Пітере? Мої клієнти починають нервувати.
Важке життя в інстаграмних геїв.
-Знімання тривають вже 45 хвилин. -Ти знаєш мого боса.
Лаклан любить фото з усіх можливих ракурсів.
Що ж, скажу, що він має довіряти тобі. Сірі…
Агов! Ні. Не роби цього.
Ти показав своїм клієнтам, що виконав роботу, дай мені виконати мою.
Ми всі хочемо на вечірку в Джоша й Філіппа,
і я обіцяю, що ми таки підемо після завершення знімання.
Дякую. Чудово.
Підеш з Ніком?
Так. І з моїм хлопцем теж.
З хлопцем?
-Як давно? -Три місяці й 22 дні.
Це треба занести до книги рекордів Пітера.
-Ненавиджу тебе. -Ти обожнюєш мене.
Чудові кадри. Ми відзняли усе, про що говорили.
Кожен ракурс з твого списку.
Так, усі кубики.
Лаклане, слухай, якщо нас раптом роз'єднає, то це я заїхав у тунель.
Сьогодні ти якась засмучена, Ліндо.
Здається, я знаю, чому.
Я знову у стосунках, але це не означає, що ти стала неважливою для мене.
Ти врятувала мене, коли Зак розбив мені серце, це змінило моє життя назавжди.
Якби не ти, у мене не було б інших рослин.
Джудіт!
Не будь ревнивою.
Я тебе теж люблю.
Йди сюди. Привіт, Еммете.
Так, хороший хлопчик.
Привіт, хлопці.
-Готуйся до вечірки. -Я втомився.
Ти прийняв забагато завдань на «TaskRabbit».
Я не приймаю їх, я їх виконую.
Та я все добре знаю. Одягайся.
-Ти ж підеш з новим хлопцем. -Ні, Тім не може піти зараз.
Він у лікарні до дев'ятої. Це неважливо, ти йдеш зі мною.
У мене нема одягу в клітинку.
Є, бо я знав, що ти підеш.
Ти занадто добре знаєш мене.
Я викликаю «Убер».
Вельми тобі вдячний.
-Пітере. -Ого, хлопці.
Браво! Ви цього року перевершили себе.
Дякую. Це я усе влаштував.
Він має на увазі найняття планувальників подій
і погрози судитися з ними на «Судді Джуді».
-Привіт, Ніку. -Вітаю!
-Я взяв тобі… -Я теж.
-Хотів би я собі такого дружбана. -У тебе він є. У тебе є я.
Але ти не приносиш мені випивку.
-Бувай, любий. -Бувай.
Що ж…
Що ж, з річницею.
Вісім років…
Вісім на цій вечірці, дев'ять дружимо.
Ми чекали рік, щоб отримати запрошення.
-Це завдяки тобі. -Так. Дякую!
Агов, хлопці. Привіт!
-Привіт. -Привіт, Адаме.
Лише поглянь на цю картату досконалість.
Ми зробили це. День був важкий.
Припини, ти ж заплатив нам аж 15 тисяч доларів.
Це в тебе 15? Чому мені менше?
Максе, дорогенький, ти ж знаєш, що Кайл був основним…
Байдуже, переживе. То де той самий хлопець?
Він досі у лікарні. Але скоро приїде.
-Лишенько, що трапилось? -Він працює у лікарні.
-Він кардіолог. -Он як.
Він… Вже тут.
Що мені зробити, щоб у мене стався серцевий напад?
-Хочеш, я тебе сфотографую? -Ні, це для мого акаунту про рослини.
У мене окремі акаунти для рослин і особистих фото.
-Рослини не стосуються моєї роботи, тож… -Мені подобається, що ти любиш рослини.
Мені подобається, що ти любиш серця.
Любити серця — моя робота.
Що ж, можливо, колись і я любитиму рослини через роботу.
Якби ж ми разом святкували Різдво.
Згоден.
-Але я хотів би поїхати додому. -Так?
Різдво — важливе свято для моєї родини.
Цей рік стане навіть кращим за інші, бо я буду не самотній.
-Зазвичай святкуєш сам? -Ні. Приїжджаю без пари.
Щороку я стаю проблемою, яку вони намагаються вирішити.
Вони не розуміють, чому мої стосунки не тривають
довше декількох місяців…
Проблему вирішено.
Поїдеш зі мною додому?
-Серйозно? -Так.
Ти казав, що маєш купу вільного часу.
Приїжджай у Нью-Гемпшир, познайомишся з моєю родиною.
Ти їм сподобаєшся.
Я залюбки поїду з тобою додому на Різдво.
-Справді? -Так.
Це чудово.
Зможемо розважитися разом.
Вибач. Зачекай хвильку.
Дідько. Я потрібен у лікарні. Мені прикро.
Ні, усе гаразд. Це знак.
Так мало статися. Іди! Іди заробляти, щоб заплатити за квиток на літак.
-Пітере? -Привіт, тату.
Так, якщо на твоєму екрані написано «Пітер», коли хтось телефонує,
і ти бачиш моє обличчя, то це я.
Я підписав тебе «Йому, напевно, потрібні гроші».
Чому? Я вже давно не просив у тебе грошей.
Я хотів змінити на «Самотній», але…
Гарний жарт, тату.
Телефоную не через тебе, а через маму. Що їй привезти?
Келихи для вина. Вона розбила два вчора.
Два? Як це сталося?
Вино винне.
-Привіт, мамо! -Привіт. Швидше б ти вже приїхав.
Я теж дуже хочу до вас. Мамо, що привезти тату?
Нічого. Йому нічого не потрібно.
Здається, він стає барахольником.
Він нічого не викидає.
Згадала. Привези йому одну з тих штук. Ти ж знаєш, штуку для сміття.
Як це називається?
Смітник. Це смітник, мамо.
Так! Привези йому такий.
-Знаєш, що мама й Ліза хотіли б отримати? -Що?
-Набори з моєї нової косметичної лінійки. -З якої лінійки?
Вона органічна, компоненти привезені з ферми, тому я…
називаю її «Ферма на обличчі».
Звучить…
круто!
-Хочу «Ролекси». Можна й несправжні. -Гаразд.
Але якщо хочеш, купи…
Якщо серйозно, не купуй мені нічого. Просто приїжджай. Я сумую за твоєю пикою.
А я сумую за твоєю пикою.
Але я приїду не сам.
Я привезу сюрприз.
Невже людину?
Може. А, може, й ні.
Отже, купиш «Ролекси».
Я щодня телефонувала хлопцю, який вішав нам гірлянди, Карле.
Він не відповідав. А сьогодні його дружина зняла слухавку й сказала, що він помер,
коли вішав гірлянди. Він впав з даху й зламав собі шию.
Мені шкода.
Дякувати Богу, я знайшла тебе.
Не знала, що працівники «TaskRabbits» вішають гірлянди.
На Різдво вас називають ельфами?
Якщо ви не проти, я зосереджуся на роботі, щоб не впасти з даху.
А ось і мій чоловік. Ми не заважатимемо вам.
-Це Карл? -Ні, він з «TaskRabbits». Карл помер.
Цей теж крутий. Він прикрасив чотири будинки цього тижня.
Чудово вийшло.
Ні. Ти одружений!
Ти брехун і зрадник.
Ти місяцями брехав мені й роками брехав своїй дружині.
А сам…
Ні. Я не засуджуватиму твій шлях.
Це не те, що я шукаю.
Сподіваюсь, що ти більше ні з ким так не вчиниш.
-Я не хотів говорити тобі, просто… -Ти мусив.
Що ж, Ліндо, ми знову тут.
Ти ж знаєш, що ти грошове дерево, так?
Ти маєш приносити щастя.
Агов, ти надовго збираєшся додому?
На десять днів.
Може, не варто брати стільки светрів?
Можливо, мені не варто повертатись.
Тому що у Бриджвотері з населенням у 36 осіб,
мешкає багато вільних геїв.
А Лос-Анджелес подарував мені сім разів розбите серце, величезний борг за терапію
і вибитий зуб.
Зуб сам відколов.
Я тікав від хлопця, який вдавав, що хворіє на рак.
Можливо, справа не в ЛА. Ти обираєш не тих хлопців.
Добре! Тоді я буду одинаком. Але я зближуся з родиною,
відкрию свій магазин рослин. Буду дядечком-геєм і квіткаркою до скону.
Звучить непогано. До того ж рослини не зраджують.
Поїдеш зі мною додому? Вдамо, що врешті закохалися.
Хвилинку, зажди.
Взагалі-то, це крута ідея.
Зажди.
-Ти такий кумедний. -Це усе вирішить.
Я зможу тимчасово приховати біль мого жалюгідного особистого життя,
а також доведу їм, що я не психічно хворий, який не вміє будувати стосунки.
-Постійно брешучи їм? -Так.
Це буде дуже просто. Моя сім'я вже питає, чому ми не разом.
Усі гетеросексуали питають таке про друзів-геїв.
До того ж я вже купив харчів для святкування вдома.
Твоє перше самотнє святкування.
Я люблю святкувати наодинці.
Ти ніколи не святкував на самоті.
У тебе завжди був хлопець. Ну ж бо.
Поїдь зі мною. Ти ж не хочеш провести Різдво на самоті.
Я буду не сам, зі мною буде Еммет.
У мене купа завдань на «TaskRabbit», я допомагатиму людям,
і це принесе мені задоволення. Чи це не дух Різдва?
Ніку, не хочу, щоб ти був тут один,
згадував кожне Різдво, яке змалечку проводив з мамою.
Вона завжди буде у твоєму серці, але…
ти не мусиш бути самотнім у Різдво.
Хочеш, щоб я купив квиток на завтра?
Ти хоч уявляєш, як це дорого?
Ніку! У тебе ж є гроші з «Порятунку Еммета».
Так, дякую!
У тебе буде більше грошей, коли закінчиш сиквел,
який ти маєш хоча б почати.
-Що, як він буде гіршим за першу частину? -Ніку, це дитяча книжка про собаку.
Вибач, Еммете. Я не це мав на увазі.
Тут є чому повчитися, бо книга хороша. А ти дуже хороший письменник.
Настільки хороший, що твоя перша книжка стала бестселером.
Тепер у тебе є гроші, які ти відкладаєш на чорний день.
Поглянь на мене…
у мене горе.
-Гаразд. -Дякую.
-Але ми не спатимемо разом. -Саме так.
Це найкращий подарунок, який я міг зробити батькам.
Плани змінилися, друже.
Проведеш Різдво у собачому готелі.
Зробимо це в присутності усіх. Я хочу бачити їхні обличчя у цей момент.
І коли це станеться?
Сьогодні, коли на вечерю прийдуть гості.
-Що знає твоя мама? -Поки що нічого.
-Ти не сказав їй, що я приїду? -Це вона знає.
ВІТАЄМО У БРИДЖВОТЕРІ
Вона не питала, чому я раптом вирішив приїхати?
Що? Ні, ти ж член родини. Тобі не потрібен привід.
Господи! Думаєш, вона гуглила смішні гейські різдвяні знаки?
Так. А потім створила його у своїй майстерні.
Що? Королева саней Керол?
Називай її Різдвяною Керол. Вона наполягає у грудні.
У твоєї мами є різдвяне дреґ-прізвисько, а я не знав?
Бо ти ніколи не приїжджав на Різдво.
Мамо?
Мамо!
Мій хлопчик!
Божечки!
Я так сумувала за тобою.
Вітаю вдома, красеню.
Різдвяна Керол?
Святий Нік.
Яка ж я щаслива. Вам подобаються мої роги?
Дуже!
-А батьку вони старомодні. -Що?
-Сам такий. -Вони мають такими бути.
-Так. -Саме так!
Знаєте, що? Він може морозити собі вуха, але ми — ні, тому що…
Ось твоя пара, а ось твоя пара, і тобі також… Хто я?
Опра.
Авжеж. Звісно, ви це знали.
-Ну ж бо! -Ми візьмемо свої речі.
Отже, Пітере, ти сказав Лізі, що привезеш із собою сюрприз,
і ми подумали, що ти привезеш свого хлопця.
Дякувати Богу, що ти цього не зробив, бо усе б зіпсував.
Зіпсував що?
Думаю, що Керол щось приховує.
Різдвяна Керол.
Дякую. Мій ранній різдвяний подарунок для тебе — це…
побачення наосліп.
Його звати Джеймс, він дуже милий. Він твого віку.
-Гадаю, він тобі сподобається. -Ні! Ні, я не піду на…
Ти точно нікуди не підеш, доки не обнімеш мене.
Привіт, тату.
Радий, що ти вдома, синку.
-Ніколасе, завжди радий тебе бачити. -І я вас, Гарольде.
Тепер можеш іти. Куди йдеш?
-Він іде на побачення наосліп. -Ні.
-Так, він іде. -Ні, він не піде.
Не вірю, що в цьому місті з'явився хоч один одинокий чоловік-гей?
-А чому ні? Ви ж обидва тут. -Але що він тут забув?
Чудове питання, запитаєш на побаченні.
Мені це до смаку.
-Йому до смаку. -Ти йдеш.
-Ніку!
Я просто хотів би
подякувати за те, що став свідком любовної різдвяної оказії. Це…
Жартуєш? Я у захваті!
Тепер вибачте мені, але у підвалі протікає труба,
а я не можу її полагодити, тож маю викликати сантехніка.
Може, я спробую полагодити?
Ні…
Ні, ти певен?
Боже, і не думав про це. Хоча, звісно, думав. Але Керол сказала,
що я не маю про це просити, бо ти наш гість.
Гість.
Але я ненавиджу того сантехніка. Він завищує ціну й смердить ростбіфом,
тож біс з ним, у нас свій помічник.
Він працює на «TaskRabbit». Він виконавець, а не помічник.
-Виконавець? -Так.
Я ображений. Чому ви не попросили мене полагодити?
Що ж…
-Гаразд. -Дорогенький.
Гаразд, я все одно не хочу лагодити вашу дурну трубу.
-Допоможи йому. -Ну ж бо, ходімо.
Ти талановитий, багато на чому знаєшся.
Як врятувати мої пуансетії?
Поглянь, вони засмучені.
Що?
Знаю, що ти зможеш зробити диво.
Я спробую лише якщо ти викинеш з голови ідею з побаченням наосліп.
Ні, Пітере, припини.
-Я навіть не живу тут. -Хіба не було б чудово, якби жив?
То он воно що.
Це було б нашим бонусом. Ми бачимо тебе лише раз чи два на рік.
Так, саме тому я тут… щоб провести час з родиною.
А твоя родина хоче, щоб у тебе були стосунки. Я просто кажу.
Так, знаю. Це досить очевидно.
-Чому ти уникаєш кохання? -Слухай, годі. Я не уникаю кохання.
Я просто уникаю побачень наосліп, влаштованих…
-Мамою? -Саме так.
Що… Ти мені не довіряєш?
У таких справах — ні.
Те, що ти зустріла хлопця-гея,
не означає, що нас потрібно зводити, або що ми порозуміємось…
Ти казав це мільйон разів, коли я питала, чому ви з Ніком не разом.
Але тепер я краще все розумію.
Я читаю цю чудову книжку «Як любити свою ЛГБТТ дитину?»
Гадаю, правильно «ЛГБТК».
Так. Як скажеш. Я справді читаю її. Так!
Вона чудова.
Вона розповідає про дружбу геїв, саме так, як ти й казав.
Подібно до жінки й чоловіка, яким не обов'язково бути у стосунках,
-чоловік з чоловіком теж не мусять. -Власне.
Але ти ніколи не знаєш напевно!
Не щодня можна зустріти гея, який вміє лагодити. Як ти навчився цього?
Я дивився «Ютуб» і «HGTV».
Що це таке? Якась гейська мережа?
Щось типу того.
Подивлюся, що воно таке. «HGTV».
Це ж хоч не порно?
Щось подібне.
Але я справді вважаю, що цей Джеймс чудовий.
Він новий тренер у моїй залі.
Усі дівчата аж пищали, коли його бачили,
а потім він сказав, що гей.
Одрі була у відчаї, а я подумала: «Гей? Знаємо таких».
Потім я розказала йому про тебе й показала фото,
він сказав, що ти милий і він хоче зустрітися.
Покажи мені його фото.
-Справді? Гаразд. -Так.
Зажди. Як це…
У мене немає його фотографій.
Немає його фото? А моє йому показала.
Так, бо у мене сотні твоїх у телефоні.
Але його фото немає, бо це було б дивно й моторошно.
Можливо, він є у Фейсбуці. Як мені перевірити? Як зайти туди?
-Господи, мамо. -Ось він. Добре.
Лише поглянь, сонце.
Це канарка й німецька вівчарка, вони найкращі друзі.
-Тільки поглянь, грають «Макарену»! -Ого!
Очам не вірю, Різдвяна Керол зняла всі твої плакати з Брітні!
Ти порвав зі мною й навіть не обговорив це!
Та знаєш, там і не було що рвати…
Було що!
У нашій вигаданій історії ще і як було що.
А потім ти взяв і погодився з тим побаченням наосліп,
наче ми шукаємо когось третього.
Це ж лише побачення.
Саме так.
Побачення. Побачення — не те саме, що стосунки.
Побачення наосліп ніколи не бувають вдалими,
я й далі буду самотнім і чомусь сам буду в цьому винним,
ще й на свята усі теревенитимуть тільки про це.
Знаєш, як мені хотілося познайомити Тіма з родиною?
Так.
Мені шкода.
Але подумай ось що.
Тепер не будеш дзвонити мамі й пояснювати,
що їхній різдвяний гість, ой, у шлюбі.
З жінкою, і в них діти.
Так і мені не доведеться брехати десять днів твоїй родині.
Ти найгірший фейковий хлопець.
Тільки не радій так, це просто твоя люба сестричка.
Де ти? Ану спускайся, хочу бачити твою пику.
Привіт.
Дядько Пітер!
Привіт!
У мене досі на телефоні фотки, як ви тоді колись вночі
забрали мене у Західний Голлівуд
та потягнули в бар з оголеними по пояс ковбоями.
«Потягнули»?
Мамо!
Що?
Мені й порозважатися не можна? Я ж нікуди не виходжу.
Лізо, та ми ж власники бару.
У нас паб, Тоні. Це не те саме.
Лізонько, допоможи з куркою!
-Привіт! -Привіт, Ніку!
Ходи сюди! Яка зустріч! Щасливого Різдва.
-І тобі! -Вам обом.
Привіт!
-Голі ковбої були геями? -Тоні?
-Точно. -Ще і якими.
-Тоні, допоможи… -Уже біжу, Керол.
Привіт!
Чорт, Саймоне, ви обидва на добрих три метри вимахали з останньої зустрічі.
А погляньте, хто ще тут! Пам'ятаєте Ніка?
Нік — сусід по кімнаті дядька Пітера,
а ще він написав твою улюблену книгу,
яку ми щодня читали тобі перед сном.
-«Порятунок Еммета»? -Так, «Порятунок Еммета»!
У вас справді є пес Еммет?
-Саме так. -А де ж він?
Він хотів до вас, але боїться літати.
Тому він вдома в Каліфорнії.
Але йому там добре, він зараз живе в готелі з друзями.
А раптом думає, що ви покинули його,
як ті перші господарі, які були до вас?
Йдемо привітаємося з бабусею.
Який дорослий.
-Як подорож? -Чудово! Щасливого Різдва.
Ви й не знаєте, як вам добре.
Вперше, коли виставу проводила тітонька Сенді, вийшло таке безглуздя.
Мамо, ми тисячі разів чули цю історію.
А Нік не чув.
Тож можете не слухати, а тихо сидіти.
Хай там як.
Тітонька Сенді тоді лишень повернулася з Нью-Йорка, робила там кар'єру акторки.
Ну, «кар'єра» — це гучно сказано. Та продовжуй.
-Вона виступала на Бродвеї. -На Оф-Бродвеї.
У «Крамничці жахів». Вона була Одрі.
Дублеркою Одрі.
Боже, бабусю, ти найкраща.
-Не буду ж я брехати… -То от…
Тітонька Сенді змусила мене, дядька Пітера й тітку Ешлі грати в виставі,
як зараз змушує грати вас, тільки тепер за нашим сценарієм,
а тоді вона написала його сама, і дія відбувалася за лаштунками вистави.
Наче гра в грі.
То ви четверо граєте у виставі?
Але вже не хочемо грати.
Радість світові
Господь прийшов
Нехай земля прийме свого царя
Божечки, пробачте усі за спізнення!
Я саме переглядала розклад завтрашніх репетицій,
аж раптом страшно відволіклася
на версію «Радість світові» від Вітні Г'юстон, знаєте…
ця версія найкраща у світі.
Так, чудова. Брала десерт?
І потім я почала підспівувати. І раптом подумала:
«Господи, Сенді, оце так осяяння».
«Радість світові» має бути у твоєму шоу!
Ну, так!
Вона така ефектна, у ній є все.
Є цар, Спаситель, слава та народження.
Народження.
У мене так багато роботи й без цього шоу, та я мусила приїхати,
бо ти ж мій перший Йосип.
-Люблю тебе. Дуже. -І я тебе.
Любий ти мій.
Так-так…
Твій новий хлопець такий гарний!
Ні, це мій гарний сусід по кімнаті та товариш, Нік.
Привіт.
-Але завтра хлопець може з'явитися! -Мамо, може, зараз не про це?
Що? А що завтра?
Він піде на побачення.
-Що… -Дякую.
-Хтось з сайту знайомств? -Ні.
Господи.
Ні, від мами.
Що?
Я не хотіла казати, думала, що ви все зіпсуєте, і він не прийде.
-Господи! -Круто!
Гаразд, дякую.
-Вітаємо! -Так!
-Дякую! Дуже вам дякую! -Пробач.
-Гадаю, їм варто бути разом. -Плюсую.
Потім про це поговоримо.
Можете, будь ласка, не аплодувати вигаданим стосункам
з людиною, яку я ніколи й не бачив? Ще наврочите.
Хтось хоче подивитися на нову новорічну ялинку?
-Що? -Та ну…
Мамо. Штучне біле дерево?
А мені сподобалося.
Ви намилуєтеся справжнім, а мені потім голки прибирай.
Мені подобається. І Ніку теж. Ніку, подобається ж?
Ну… так!
Ну от!
А де ж родинні прикраси?
Мабуть, викинула з іграшками Сем та Саймона.
Звісно, ні.
Просто ось так дуже круто й сучасно. І знаєте, що?
Ці зіроньки прийшли з деревом. Мені дуже сподобалися.
Мені теж.
Дай.
От злодійка.
Годі!
-Прокидайся. -Дякую, Алексо, та я не ставив будильник.
Мама сказала, що вб'є, як не розбуджу вчасно.
Ще ж не перша, вона ще не в залі.
Вона в залі. Уже день. Ти проспав, може, через переїзд.
Ну…
А ти чому такий жвавий?
П'ю багато кави.
Помітив, що твій тато повісив гірлянди лиш на половину дому,
тож вирішив рано встати й довішати.
Нащо тобі піддобрювати мою родину?
Не знаю, просто, бо хочеться. І я все це добре вмію.
Це ж цікаво.
-Але не так цікаво, як побачення наосліп. -Ага. Дякую.
Усе. Вдягайся й причепурюйся.
Не підганяй.
-Нова радість стала. -Стулися.
ЛАСКАВО ПРОСИМО
БРИДЖВОТЕР «SPIN & FIT»
ЛАКЛАН
СКОРОТИВ ДО 38. ЩО ДУМАЄШ?
Ні, ні. Ні!
Як же я тебе ненавиджу.
Мов вогонь. Як палаюче полум'я…
Добре.
Ага… Добре.
Не думаю, що він справді гей.
То ти прийшов!
Прокинувся.
Так, привіт, прокинувся.
Ось Джеймс, про якого я розповідала,
а це мій ідеальний син Пітер, про якого я теж розповідала.
І так, він Водолій, тому…
Ну то що тепер?
-Радий зустрічі. -Я теж.
Гадаю, можна сходити на чашку кави.
«Старбаксу» в нас тут немає,
зате є милий заклад пані Клаус,
вона готує чудове м'ятне лате.
Ого, тоді, схоже, час пані Клаус розширювати бізнес.
Хіба ж не дотепний? Він теж дотепний. Дуже розумний. І гарний.
У тебе чудова мама. Тільки про тебе говорить.
-Так, ще і як говорить. Вибач. -Та ні, це добре.
Ти вже, мабуть, думаєш, що на побаченні з найгарнішою,
найдотепнішою та найкрутішою людиною на світі.
Може, і так.
Пробач. Пробач.
Ні, думаю, це через мене.
Тепер ти знаєш, що я не найкрутіший, це викресли.
То чому ти живеш у цьому місті?
Пробач, звучить так…
Ні! Справедливо.
Торік я став лижним інструктором в «Eagle Hill».
Я все дитинство там їздив на лижах.
Працював там в останній сезон, дуже сподобалося, та не дивно, це ж лижі.
Проте я мусив їздити до Бостона на постійну роботу в залі
й дуже швидко знудився.
І цьогоріч вирішив переїхати сюди
і дуже швидко знудився.
Ого. Лижний інструктор і тренер мами в засніженому різдвяному містечку.
Мені тут добре.
А як же…
А, так.
У додатки для геїв можна й не заходити.
Особливо в сніжну погоду.
-Тут завжди сніжно. -Завжди.
Але, на диво, ти тут.
Так, тут.
-Зараз витру. -Дякую.
Справжні ялинки.
-Треба повернути. -Ага.
-Усе добре? -Тримаю.
Посунув гілки.
-Усе. Тепер добре. -Гаразд.
Вдалося?
Думаю, так.
Але ти нічого не побачиш.
Може, посунемо на себе?
-Так, можна. -Добре.
-Ого. -Ага.
Ось так.
-Є! -Добре.
Може, покликати пані Клаус?
Вона зайнята, та й ти сказав їй, що все й сам знаєш.
Щоб тебе вразити.
ГОТЕЛЬ ДЛЯ СОБАК У ЕММЕТА ХОРОШІ ВИХІДНІ!
Купив пухову жилетку.
Щасливого Різдва.
Дякую.
А це не проти правил?
Я думав, суть подарунків — у таємності.
Правила вигадали, щоб їх порушували, особливо безглузді,
у яких жодного сенсу.
Чому ми в домі матері пакуємо з нею подарунки в різних кімнатах?
Бо ми так робили, коли були дітьми.
Але тепер ми виросли, у нас свої будинки,
і можна було б спитати: «Чому вони досі пакують їх окремо?»
Чудове питання, Ніку.
І своєрідна відповідь на це є:
це через «Щорічну родинну вечірку Гаррісонів з запаковуванням подарунків!»
Щиро ваша Різдвяна Керол.
Вино потрібне?
-О, вино. -Точно потрібне.
Ніку!
Можеш розвідати, що там готує мені мама?
Якщо це знову якийсь дурнуватий знак,
скажи, що я більше люблю гроші.
-Добре. -Дякую!
-О, Різдвяна Керол… -Ой, ледь у штани не наробила.
Думала, Пітер, я йому подарунок пакую!
-Покажете, що даруєте? -Обіцяєш не розповідати?
«Квітни там, де тебе посадили».
Яка краса.
І мені подобається.
-Хочеш побачити, який зробила Лізі? -Так.
Готовий?
НАСОЛОДЖУЙМОСЯ МИТТЮ РАДІЙ, ЩО ПАВУКИ НЕ ЛІТАЮТЬ
Знаєте, насправді вона…
Що?
Послала мене по вино.
Ой! Скінчилося. Я ще куплю.
Може, я? Тільки візьму авто.
ВІН СТВОРЮЄ СПИСОК, УСЕ ПЕРЕВІРЯЄ ДВІЧІ У ТЕБЕ 7 ДНІВ, ЩОБ ДОВЕСТИ, ЩО ЧЕМНИЙ
Схоже, вдалося. Підвезти тебе додому?
Та хто полізе під ту конструкцію?
Я живу за квартал звідси, дійду.
Але…
Було весело.
І мені.
Ага.
Бувай.
Бувай. І стережися.
Слизько.
Чорт.
ВИНА Й МІЦНІ НАПОЇ ВІД «EASTBRIDGE»
-Привіт. -Привіт.
-Аж так задовбала моя родина? -Та ні, нам дуже весело.
Так усе запаковували, що вино скінчилося.
Так, для запаковування вино жах як треба.
А в тебе все було аж так погано?
Ні. Просто подумав, що якщо прийду до мами з вином,
то вона легше прийме справжню ялинку, яку я привезу з собою.
-Тобі на побаченні подарували ялинку? -На другій половині.
Другій половині побачення?
-Звучить обнадійливо. -Ні, не обнадійливо.
-Не обнадійливо? -Геть не обнадійливо. Стулися!
Якби він тобі не сподобався, ти б уже так і сказав.
Мене тягне на поганців.
То сподобався.
Ну, мені…
було з ним непогано.
-Що за дивна відповідь? -Сам ти дивний.
Просто… Я не думав, що так проведу цей тиждень.
Так, я теж.
Просто я ж твій фейковий хлопець, не знаю, як реагувати на твої побачення.
Сам цього захотів!
Ну…
Гадаю, Різдвяна Керол зрадіє.
Чудово.
-Я привіз нову ялинку. -Ура!
Нік спитає тата, чи залишити й стару ялинку.
Тоні, треба перенести дерево.
Лізонько, відволікай маму, доки міняємо.
Мамо, сподіваюся, ти там сидиш, бо зараз буде така історія.
Пам'ятаєш, як у сьомому класі Трой пукнув на мене?
Ось так.
Це що таке?
У туалет захотіла. Перепрошую.
Що відбувається?
Це все я.
Подумав, що ялинка повинна пахнути ялинкою
й бути, знаєш, зеленою.
Я все робитиму, мінятиму воду, прибиратиму голки,
і знаєш, дерево в мене через побачення з Джеймсом,
вдале побачення.
І знаєш, дерево Джеймс сам обрав.
Яке щастя. Це ж чудово.
Ти й не уявляєш, яка я щаслива!
По тобі видно.
Може, ти переїдеш додому!
Ну годі. Це ж лише одне побачення.
Що? Це СМС.
Може, від нього.
Або від когось іще. Гадаю, з роботи.
Поглянь.
Ось, перевір.
Гаразд.
Джеймс питає, чи піду завтра на лижі.
Чудово!
Ага.
Ну що ж, нехай святкують.
Може, перенесемо штучну ялинку в гараж?
Так. Звісно. Так і зробимо.
Що думаєш про всю цю ідею з побаченням?
Якщо Пітер щасливий, то я теж.
Я завжди вважав, що ви маєте бути разом.
Гадаю, ви просто шукаєте постійного помічника.
Що ж, я був би не проти.
Але ні.
Ти був першою близькою людиною, яку Пітер з нами познайомив.
Ти той самий.
Я за всі роки зрозумів, що найкраще йому саме з тобою.
Ви ж ніколи не бачили його з іншими.
Не бачив.
Можливо, бо ніхто інший так довго не протримався.
А ти протримався.
Бо я найкращий друг.
У мене дружина — найкраща подруга. І що?
Ми згодні з дідусем.
Ми думаємо, ви з Пітером гарна пара.
Не можу я в цьому піти.
-Чорт забирай. -От-от.
Це ти в ньому катався з дівчиною в старшій школі?
Востаннє я його вдягав…
у сімнадцять років. Це знак. Я не піду.
Не хочу знову кидати тебе одного з родиною.
Чому ні? Мені добре з твоєю родиною.
Я обіцяв твоїй сестрі зводити дітей на репетицію.
Справді?
І мені з ними добре, а більше часу з ними проводиш ти.
У тебе ще буде час.
І він тобі подобається. І ти дав слово.
Я можу забити на нього.
Знаю. Може, це частина проблеми.
Або ти частина проблеми.
Знаєш, мені костюм подобається.
У тебе все йде добре.
Якщо він почне крутити носом від одягу,
то це не твоя людина.
І не доведеться з ним гуляти.
Ну…
Розумієш?
«Марія затривожилась й стала роздумувати, що значило те вітання.
А янгол побачив, що та налякана, і промовив до неї:
"Не бійся, Маріє, бо в Бога…"»
Так. Стоп.
Не знаю, що це ти показуєш, але я маю бачити страх,
щоб усі бачили твій страх. І ті слова стали доречними.
Тітко Сенді, я не знаю, як це. Може, покажете?
Спробуй так. Усе, записуйте.
Ви б у ту істерику повірили?
Здається, тітці Сенді потрібна допомога.
Ніхто мене не слухає.
Послухайте!
Я не хотіла погрожувати,
але обіцяю, я буваю дуже грізною.
Випишете лікарську довідку?
Я ж не лікар.
То й що? Напишіть довідку,
і підемо рятувати Пітера з побачення.
Гадаєш, його потрібно рятувати?
Сам він цього ще не зрозумів.
Прийдіть до них,
тоді він одразу зрозуміє, що хоче бути лише з вами.
Ні. Не можу. Зараз доведете мене.
Хочете мене довести?
Що подаруєте йому на Різдво?
Чому ти не з ними на сцені?
Бо ось я хто.
Почнемо спочатку.
Я віслюк.
«Наша історія починається з молодої жінки в її домі.
З Марії».
«Якщо не придивлятися,
то й не скажеш, що в Марії є щось особливе».
Це моя улюблена частина.
Зі мною тут Нік, мій найкращий друг,
ми домовилися, що вдамо, наче нарешті закохалися.
Навіщо?
Бо моя родина боїться, що я навіки лишуся самотнім,
не хочу все це слухати.
Знаєш, у тебе дуже крутий друг.
Що погодився підігравати.
У нас легко виходить. Ми так і зустрілися, до речі.
-Як саме? -Коли я лише
переїхав у ЛА, дев'ять років тому.
У мій другий день у місті.
Я тоді зробив те, що робить кожен гей другого дня в новому місті.
Записався в качалку.
Саме так.
Там був і Нік, він туди прийшов з тих же причин.
Теж щойно переїхав до ЛА, і ми не знали, як там все працює.
Потім я почув, що пара біля нас отримала сімейну знижку.
-Ого. -Ми не домовлялися.
Коли була наша черга, ми почали імпровізувати.
Обоє з Чикаго. Разом уже три роки.
Уже заручені, але перснів ще немає.
Доїхали до ЛА з Челсі, африканським сірим папугою.
Ну й знаєш… Отримали сімейну знижку.
-Крута історія. -З того часу ми найкращі друзі.
А ви з ним колись…
Ні.
Денні правду каже. Подаруйте щось дядьку Пітеру.
Він же не мій хлопець.
І не мій теж. Але я готую йому подарунок.
А що подаруєш?
Та мама на чомусь напише наші імена. А ви даруйте щось особливе.
Слухайте, дякую, звісно…
хоч і не знаю, за що, але ми з Пітером не перший день знайомі.
Ми ніколи нічого не дарували один одному на Різдво.
Ніколи не святкували Різдво.
-Зробимо фото. -Ага.
Можна тепер прикольне?
О! Племінниці зараз з Ніком.
Ого…
У тебе СВМ.
Є таке.
Я фомосексуал.
Звісно, я хочу бути тут з тобою.
Просто нечасто бачу родину.
-Сподіваюся, це не через якусь трагедію. -Навпаки.
Усі дуже раді, що я приїхав.
Частина з них хоче, щоб я повернувся додому.
Ого! А ти про це думаєш?
Постійно.
А потім думаю…
Що з роботою буде тяжко, бо Нью-Гемпшир — далеко не світовий центр соцмереж.
За роботою я не сумуватиму.
Бо насправді захоплюєшся рослинами?
Звідки ти про це знаєш?
Можливо, бо знайшов в Інстаграмі такого собі «@MrHausPlant». «H-A-U-S»?
Так нечесно.
У мами твоїх фото не було. Я знайти тебе там не зміг.
«@SkisTheLimit». «S-K-I-S».
Лижі — ліміт. Дійшло. Круто.
«Минав третій день Еммета в притулку.
Він намагався заснути, щоб не думати про сумне.
Йому було так сумно.
А потім інші собаки почали гавкати,
це означало, що одного щасливчика врятує якась людина.
Але Еммет не гавкав. Він просто хотів заснути.
Правду кажу чи правду?
Дядько Пітер хотів справжню ялинку.
Сказав, що сам буде все робити з нею. І ось ми вдруге
її прикрашаємо та прибираємо.
Ну, він міг би бути тут, не був би з хлопцем, з яким ви його звели.
Так, твоя правда, сонечко. Я просто скаржилася.
Я зрозуміла.
Чому він досі не повернувся?
Треба йому написати.
Ні. Не пиши йому. Сам розбереться.
Гаразд.
«Потім Еммет сів у вантажівку біля чоловіка,
і вони їхали, їхали і їхали.
Потім вони зайшли в будинок чоловіка, і чоловік сказав: «Ми вдома!»
А це ваш справжній дім?
Так, це його малюнок.
Ви там з дядьком Пітером живете?
Ага.
А чому дядька Пітера нема в книзі?
Хороше питання.
Коли ви з дядьком Пітером поберетеся?
Ми не поберемося, ні.
А що ж тоді?
Слухайте, вам слід написати продовження.
Ти говорив з моїм видавцем?
-Ви вже його написали? -Ні.
Але напишу.
Щойно вигадую гарну історію.
Знаю. Напишіть про Еммета в готелі.
На Різдво, як зараз.
Спершу буде сумно, бо ви його покинули,
але потім радісно, бо повернетеся.
Ага. З вами його забере дядько Пітер.
-Не хочете її самі написати? -Ні, не хочу.
Ну добре, дивись в камеру.
-Це було чудово. -Ти круто впорався.
Одразу, як ти все показав.
Ну, така моя робота.
Я ж розумію, що отримав безплатний приватний урок.
Сподіваюся, тобі не здалося, що це робочий день.
Аж ніяк.
Буде апре-скі?
Буде апре-скі.
Пробач. Пробач. Зараз…
Хоча…
Погано цілуюся?
Жахливо.
Я нічого не хотів казати.
-Дякую за розуміння. -Звісно. Родина — на першому місці.
За урок можеш заплатити на «Venmo».
-Мені сьогодні було дуже класно. -Мені теж.
-Привіт! -Чорт! Ти мене налякав.
Ну? Як пройшло?
Ну…
просто чудово.
Клас!
Так!
Розкажеш?
Усе ж очевидно. І чому лише ми з дідусем це помітили?
Ти поглянь на їхні обличчя. Чисте кохання.
Але чому вони самі цього не розуміють…
Кохання сліпе.
Ні. Так кажуть, коли закохуються в потвор.
Чому ви зиркаєте у вікно?
Ми просто дві людини, які дивляться на більше ніж друзів.
А твоя правда.
Що ви кажете? Пітер щойно ходив на лижі з Джеймсом,
а тепер розповідає Ніку, як все круто пройшло.
-Що там таке? -Нічого!
Ого. Хтось із них освідчується?
Може, Ніколас нарешті дослухався до мене.
Тобто? А що ти йому казав?
Схоже, це було неймовірне й блискуче побачення.
Але тут мене день не було.
Ти їздив на лижах. Це заняття на цілий день.
-Та вже ж темно. -Темно, бо зараз зима.
Знаю.
І просто захотів до вас.
-Бо почувався фомосексуалом? -Так! Саме так і сталося!
У мене ж стільки часу, а я… Мені це не подобається.
Я хочу ходити на побачення й мати стосунки,
але хочу ходити до Лізи на вечерю за першої ж нагоди,
чи ходити в кіно з татом, чи водити дівчат у крамниці, чи…
Не знаю. Тренувати молодшу лігу Саймона.
Я ж ніколи не тренував молодшу лігу.
І я не хочу все життя обирати або одне, або друге.
А так і не буде. Але тоді доведеться сюди переїхати.
Я про це й кажу. Думаю, я хочу сюди переїхати.
Схоже, він тобі неабияк сподобався, що ти аж про переїзд подумав…
Ну не знаю…
це ж лише два побачення.
Він радше став останньою краплею.
Прошу, послухайте мене.
Мамо, ти захищаєш Джеймса, бо ти їх звела.
Подивися, які в них стосунки.
Ні, ти подивися.
Послухай, я ж тебе розумію.
Я роками просила Пітера бути з Ніком.
Вони близькі, їм добре разом,
але це не значить, що в них є щось романтичне.
Це часте упередження натуралів щодо гомосексуалів.
Але потім я почитала книгу «Як любити свою ЛГБТТ дитину?»
Я на таке не куплюся.
Нік та Пітер хочуть зустрічатися. Мають зустрічатися.
Нік красень, найкращий. А Пітер найкращий у Нью-Гемпширі.
Пітеру більше не можна ходити на побачення з Джеймсом.
-Так! -Ти не можеш вирішувати таке за Пітера.
Іноді людей потрібно підштовхувати.
Справді, ми з Джимом би не побралися,
якби Ліза не змусила мене відповісти йому в «Match».
Ти не хотіла відповідати?
Ось, прошу.
Це ми й маємо зробити, хай проведуть більше часу разом.
Вони сусіди й найкращі друзі,
-скільки ще їм бути разом? -Провести тут, у новому оточенні.
Це ж типу Різдво, романтика, а не звичайні будні.
І коли я думаю про все, то що в мене є в ЛА?
Робота, яку я не люблю.
Дорогезна квартира. Дорогезне авто.
Так, у ЛА є люди, які мені подобаються, але дорогий мені там лише ти.
Ну, я буду…
дуже сумувати.
Дякую, Тріш!
Тітонько Сенді? Усе гаразд?
Так.
Добре.
Ой. Дозвольте… Тримаю. Усе.
Тітонько Сенді, що сталося?
«Весь світ — театр.
І більшість у ньому жахливо мало репетирує».
Хто це сказав?
Не Шекспір.
А хто?
Не пам'ятаю, тому й питаю.
Он як.
Може, Капітан Кенгуру. Він був розумний.
-Нам не варто втручатися. -Сказала королева втручань!
Ні! Я в цьому участі не братиму. Хай навіть це зробить Пітера щасливим.
-Саме так. Ваша правда. -Чудово! Ми теж.
Втручаєтеся! Король втручань.
Рада, що вам усім так весело.
Гадаю, вам варто знати:
наша вистава — гівно на паличці.
І не в хорошому сенсі, якщо ви розумієте.
А є й хороший сенс?
Не знаю. За гівно на підлозі точно гірше.
Гаразд, знаю. Нік та Пітер мають допомогти тітоньці Сенді з виставою.
-Так! -Чекайте! Натякаєте,
що Нік та Пітер тямлять в театрі просто тому, що вони геї?
Це ще одне упередження з тієї книги.
Ні, мамо. Я кажу, що Пітер дуже творчий,
і він постійно працює з фотосесіями й медійним продуктом.
А Нік дуже вмілий, він може створити декорації
й гуртуватиме всіх до роботи.
О, тітонько Сенд. Тітонько Сенд.
Дозвольте Пітеру й Ніку допомогти.
Знаєте, не можна ж усе робити одній.
Матінко рідна.
Знаю, знаю.
Ні, це назва вистави.
А…
Просто це ж стільки роботи…
Я б зраділа, якби Пітер та Нік погодилися допомогти.
Але не тому, що геї тямлять в театрі.
Лише тому, що геї якось знають, як це все робити, розумієте?
Вони пробиваються.
І чомусь завжди крутяться навколо мене.
Не знаю, чому,
але я за.
Не те щоб я визначився…
Просто здається…
Багато що здається.
Добре.
Ось.
Ой, ну…
Тепер ти змерзнеш.
Можна піти в дім.
Я все.
Тобто?
Ходи сюди.
Ого!
Дякую.
За це.
І за те, що такий добрий до родини.
І за те…
що ти є.
«Допоможіть. Дружина скоро народить».
«Усі кімнати зайняті.
Можу пустити лише в стайні, де тримаємо тварин».
Нарешті я…
Стоп! Ви читаєте зі сценарію!
Я ж уже пояснювала.
Казала: «Усі відкладіть слова, а інакше діалоги виконуватиму я».
Ось це й сталося.
У вас немає слів…
Ні в кого.
«Йосип та Марія стукали в кожні двері у Віфлеємі, шукали, де зупинитися.
Вони вже майже здалися й саме підходили до останнього будинку».
«Допоможіть! Прошу, допоможіть. Моя дружина скоро народить».
«Жартуєте? У мене всі кімнати зайняті.
Вільні лише стайні, де тримаємо тварин».
«Дуже вам дякуємо, пане. Ми підемо туди».
«Господи.
Я маю народити цю дитину. Прошу, залиште нас на трохи».
Ось як слід грати.
Тітонько Сенді.
Можна поговорити? На два слова.
Просто скажу, щоб ти знав: коли ти ось так
відриваєш мене від режисури,
у всіх враження, що я не знаю, що роблю.
Пробачте, я не хотів.
Просто подумав, що ми з Ніком можемо зараз допомогти.
-О, справді? І як? -Ну…
ВІН СТВОРЮЄ СПИСОК, УСЕ ПЕРЕВІРЯЄ ДВІЧІ У ТЕБЕ 5 ДНІВ, ЩОБ ДОВЕСТИ, ЩО ЧЕМНИЙ
4 ДНІ, ЩОБ ДОВЕСТИ, ЩО ЧЕМНИЙ
3 ДНІ, ЩОБ ДОВЕСТИ, ЩО ЧЕМНИЙ
Ще раз.
«Марія не розуміла, чому янгол прийшов до неї.
Вона стала роздумувати, що значило те вітання.
А янгол побачив, що та налякана, і промовив до неї…»
Сем. Вистава вже завтра.
От-от. І ніхто з вас не отримає цих смачнющих різдвяних ласощів,
доки добре не вивчите слова.
Так нечесно.
-Така ваша робота. -Але нам не платять.
Заплатять. Печивом.
А поки даруйте, це мій бос, він не платить печивом.
Привіт, Лаклане. Досі хочете прямий ефір на Святвечір?
Ха!
ЛОЛ.
Що, ви серйозно?
Ні!
Не можуть вони… Ні.
Скажіть їм…
Офіси зачинені, усі поїхали. І я теж, я в Нью-Гемпширі.
Та й навіть якби був у ЛА, це взагалі…
Три місяці роботи, а вони хочуть нову кампанію за день.
А що не так з першою?
Усе так! Гендиректор раптом вирішив забити на інфлюенсерів.
Хоче собі «справжніх» людей. Тобто й досі моделей.
Агентства зачинені, фотографів немає.
То скажи, що це неможливо.
-Дякую, мамо, казав. Їм начхати. -Хочеш, я їм подзвоню?
Може, пофотографуєш Ніколаса?
Дуже смішно.
Ну, ти справжній. Годишся в моделі. Десять з десяти.
Ні! Цей, пробачте. У мене є невідкладні справи.
Піду їх робити. Щоб були зроблені. Усе.
Дякую, тату. Блискуче.
Ідеально.
«Дякую, тату. блискуче. Ідеально».
Я знаю, що й чому ти робиш.
Вдаєш, наче допомагаєш сину розв'язати робочу проблему,
а сам хочеш розпалити між ними романтику?
І те, і друге. І допомагаю, і розпалюю.
Філігранна робота.
Чудово. Просто чудово.
Знайшов мені роботу.
Але ж це воно. Поглянеш на мене?
О! Дуже добре. Є нове фото автора.
-Просто напиши ту книгу. -Смішно.
Поглянеш на мене?
Добре, ще раз.
Це неправильно.
Повернись на раз, два три. Красень.
Скинь куртку, рукавички й сорочку.
Візьми дровину. Не ту. Ось. Круглу.
Ти чудовисько.
Можна нанести більше. Потримай.
-Добре. -Ось.
О Боже!
Пробач.
Так-так!
Ну ж бо, усміхнися.
-Добре. Прошу. Дурість. -Ось так.
-Мене не має бути в кампанії. -Та чому, знаєш, що?
Ти дуже милий.
Так, не хочеш притулити голову до дерева?
Ось так.
О Боже. Так. Тепер вдягни.
-Дивись, щоб не… -Ось так. Дуже мило.
-Є в мене одна ідея. -Яка?
Подивися просто в камеру,
на рахунок три видихни, щоб я побачив пару.
Добре. Готовий?
Добре.
Один,
два,
три.
Ну що? Вийшло? Ні, знаю.
Вони передумали, і тепер хочуть дівчат.
Але справжніх дівчат. З хлопцями.
Це Джеймс. Він хоче випити.
Але я не піду. У мене ще вистава,
та й не хочу більше відриватися від родини.
Правда ж?
Ти ж був з родиною весь день.
Можливо, ми щойно розв'язали проблему з роботою.
Тож можеш і піти.
-Ходімо разом. -Не хочу бути третім зайвим.
-Не будеш. -Буквально буду.
-Чому мене женеш? -Бо думаю, що ти цього хочеш.
-Чи ти хочеш, щоб я хотів піти? -Не надумуй зайвого.
Просто йди.
Добре. Піду.
Чудово.
Піду.
ЕММЕТ ЛЮБИВ НІКА ТА ПІТЕРА. ЇМ ЖИЛОСЯ РАЗОМ ТАК ДОБРЕ.
ВИКОНАВЕЦЬ «TASKRABBIT» ВАС НАЙНЯЛИ ДОПОМОГТИ ДЕКОРУВАТИ!
ПРИВІТ. РОБОТА НА СЬОГОДНІ.
Чорне й сіре не зробить з мене віслюка.
-Ну просто… -Ні.
Ні?
Куди це ви? Нам потрібна допомога. З макіяжем Марії.
А я маю показати костюм віслюка. На паркані.
Маю бігти на виклик «TaskRabbit». Пітер пішов випити з Джеймсом.
-Ні, як так. Що? -Куди? У бар мами й тата?
Не знаю.
Це єдиний бар у місті. Ніку, зупини їх.
«Криза Лізи».
Це ми. Пітер і дядько від бабусі у вас?
Вони тут. І це погано. Джеймс як жеребець.
О Боже, як же я ненавиджу Джеймса.
Мамо, зіпсуйте з татом побачення.
Вилийте на них напої. Збрешіть про Пітера.
Просто якось позбудьтеся його.
Слухаюся.
Дай бургер.
Потрібно знайти Ніка й змусити його визначитися.
Він на виклику «TaskRabbit». Хтозна, де.
Він пішов пішки. Ще недалеко.
Нік з 17 років жив сам, тому…
йому доводилося все робити.
Він збудував усе необхідне для вистави за півтора дня.
Ти так багато говориш про Ніка.
Ну, знаєш… Він усе ж найкращий друг.
Ні, це мило. Якби в мене був такий умілий друг,
я б теж хвалився ним. Пощастило.
Так.
Мені пощастило.
Ой! О Боже!
Пітер!
Що? Хіба це я винен?
Куди ти дивився? Мені так шкода.
Такий уже наш Пітер, завжди літає десь в космосі,
думає лише про себе, а що навколо, не думає.
Ось серветка.
Коли мені було 11, він переїхав мій науковий проєкт
рятувальною машинкою «Барбі» на радіокеруванні.
Божечки! А найгірше,
що я зрозуміла, як зупинити танення льодовикових шапок,
але забула, як до цього дійшла.
А тепер клімат змінюється через Пітера. Боже, це ж просто… ай!
Та як так можна!
Це так… Він такий егоїст.
Ніку!
Визнайте, що кохаєте Пітера, бо не повернемо драбину.
-Та ви жартуєте. -А схоже, що жартуємо?
Ми вже про це говорили. Ми з Пітером просто друзі.
Більше, ніж друзі!
І ми думаємо, ви це знаєте, але нічого з цим не робите.
Розумію, ви хочете як краще, але це… стоп!
Я люблю Пітера.
Ваша правда.
То ви кохаєте Пітера.
Так. Саме так.
-Не вірю, що сказав це так голосно. -І ви щось зробите?
Хотів би, якби це було взаємно, але навряд чи,
адже Пітер уже на третьому побаченні з іншим.
Дівчата, я хочу зберегти п'ятизірковий рейтинг, не треба.
Твоя родина так за тебе турбується.
-Іноді навіть занадто. -Тобто?
Ну, дивно таке розповідати…
але моя родина завжди чомусь думала, що ми з Ніком
маємо бути разом.
І це дивно, адже ось я на третьому побаченні з тобою.
Може, вони правильно думають.
Що, коли між вами з Ніком пройшла яскрава іскра,
який бачать усі, крім вас?
У тебе ніколи не було друга, якого всі плутають з хлопцем?
Ні.
Он як.
-Вибач. -Усе гаразд.
Це мій бос.
Знаю, неочікувано, але ти часом не хочеш
засвітитися в Інстаграмі «Raazr»?
-Жартуєш? -Так, пробач, розумію…
-Так! -Ого.
-Так. -Добре!
Буде весело. Нам просто потрібно…
-Так, що ж… Сходимо туди… -Так.
Добре.
-Чудово! -Ага.й
-Готовий? -Ага.
Чудово.
Зараз ще одна, дивись у камеру,
на рахунок три видихай, щоб з парою. Гаразд?
-Гаразд. -Готовий? Починаємо.
Один, два, три.
Чудово.
Дуже добре.
Ти мене просто врятував.
Було прикольно.
Мені сюди.
Хочеш заскочити?
Звісно.
Хоча…
Краще піду додому.
Ще дівчатам допомагати з виставою…
А, точно. Звісно.
Охоче подивлюся.
Звісно, якщо мене запрошено.
Так, звісно, запрошено.
-Я дістану тобі квиток. -Чудово.
-Тоді до завтра. -Добре.
-Добраніч. -Добраніч.
2 ДНІ, ЩОБ ДОВЕСТИ, ЩО ЧЕМНИЙ
Якого…
Та ну…
Щоб не хропіла.
-Привіт. -Вибач.
-Усе гаразд? -Так.
У мене в ліжку дівчата.
Ну звісно.
Категоричне «ні».
-Мамо, ти ж бачиш, гарно вийшло. -Бачу, що погано!
Знаєте що? Скажу так, ви перегнули з сексуальністю.
Сексуальність — це чудово.
Чудово в моєму віці, а не зараз.
-Пітер і Нік скажуть, що гарно вийшло. -Не скажемо.
Хо, хо, хо!
Можеш щось з ними зробити?
Добре. Так.
Ну що!
Ми спізнилися на останню репетицію?
Добре! Ходімо!
-Хочу лишитися. -Знаю.
-Чому не можна на кухню? -Бо так мама сказала…
-Скажи щось, доню. -Слів немає. Взагалі.
У вас точно є хлопці.
Чому не можна на кухню?
Бо скоро Святвечір,
а значить, треба змінити бабусин плакат.
Я зміню!
Чудово! І полетіли!
Ще мінус один день.
Слухай, Еш, можна взяти в тебе косметику з ферми для вистави?
Потрібно зробити дівчат не такими страшними.
Звісно. І можеш сфотографувати й запостити все?
-Звісно. -Гештег: «Ферма в мене на обличчі».
Добре.
Так! Так, дівчата.
Так значно краще. Вчіться в дядечка-гея.
Ось так, от і все. Гештег «Ферма в мене на обличчі».
Пробачте, що сказали про костюми.
Дуже негарно вийшло.
Ні, Софіє, не ми негарні.
-Ти була негарною. -Усе гаразд.
Приїжджайте в ЛА на Гелловін, там можна ходити в чому завгодно.
То ви не переїдете сюди до Джеймса?
Через почуття до Ніка?
Що?
Не вдавайте, що не знаєте, про що ми.
Звучить так, наче ви не хочете, щоб я переїхав.
Ні, ми не про це. Звісно, хочемо, щоб переїхав.
З Ніком.
Ну, Нік сюди їхати не захоче. Що йому тут робити?
-Бути з тобою. -І нами.
Ну визнай, у тебе є до нього почуття.
Чи були в мене до нього почуття раніше? Так.
І може, навіть зараз? Ну… може.
Але це ж такий ризик…
Якщо ми з Ніком сюди переїдемо, і в нас нічого не вийде…
То я його втрачу. А я цього не хочу.
А якщо все вийде?
Ну тоді я…
був би щасливий.
Не довелося б бути одному на Різдво.
Санто! Ти мене чуєш?
-О Боже. -Брітні!
Пісня. Я й не подумав. Якось…
Ми все добре завчили. Зараз знайду. Починаймо!
Пам'ятаєте танці?
Наче ви з народження нас вчили.
-Поклади там. -Добре
Пустіть. Ось так.
Добре. Готові?
Готовий!
Поглянь!
Стук серця.
Може!
Погляньте, хто тут!
Так!
Ось так, роботе.
Різдвяний робот.
Ні… не можу…
Ми говорили з ним.
Це взаємно.
«Я хочу, щоб ми всі вийшли туди
й перенесли всіх людей в залі в інше місце.
І надихнули їх стати
кращими версіями самих себе.
Дякую вам усім,
кожному з вас, хто долучився до цієї роботи.
Я дуже вам вдячна.
Дуже схвильована.
І пишаюся вами.
Зараз ми вийдемо на сцену й покажемо найкращий виступ на світі.
Будьте обережними, сяйте, як найяскравіші зірки.
Амінь».
Амінь.
Молитва Мадонни з «Правда або дія», слово в слово.
Ага.
Ку-ку.
-Привіт. -Привіт. Які люди.
Щасливого Різдва, Керол.
МАТІНКО РІДНА
Уявіть усі зірки на небі.
Незліченні сузір'я.
Розмаїту сонячну систему.
І десь серед неї
є крихітна планета, під назвою «Земля».
Наша історія починається з молодої жінки в її домі.
Марії.
Якщо не придивлятися,
то й не скажеш, що в Марії є щось особливе.
Але до неї прийде Святий Дух
і принесе їй силу,
а нам принесе дитину.
Але я ще не заміжня.
Звідки ж візьметься син?
Прийде Святий Дух, і його сила принесе тобі дитину.
Марія їхала на віслюку,
давала відпочинок зболеним ногам.
Марія любила верблюдів і віслюків.
І їздила на обох.
Диви.
Тепер і не сперечайся.
А я сперечаюся? Я нічого й не кажу.
…і до них заговорив інший янгол.
Я приніс велику радість. Сьогодні у Віфлеємі родився наш Спаситель.
Браво!
У них ще й усе вийшло.
Завдяки двом феям-хрещеним.
Серйозно
Ага.
Ні, серйозно, дякую, що стільки допомагав.
І що приїхав зі мною.
Ти зробив усе ще кращим.
Ого! Диви, який лагідний став.
Пітере…
На ім'я назвав.
Я хочу дещо сказати.
Останнім часом тільки це й крутиться в голові.
Тож я маю сказати.
Я люблю тебе.
І я тебе люблю.
Знаю, але…
Я тебе кохаю.
Ого.
Ти ж підштовхував мене до побачень з Джеймсом. Чому…
Казав після того, як ти сказав, що переїдеш.
Коли ти це сказав, мені стало боляче…
Я зрозумів, що якби почуття були платонічні,
то я не був би такий розбитий.
Тобто я засмутився б, але витерпів.
Але я не витерпів.
У мене серце розбилося.
Я не можу втратити такого друга.
А що, коли в нас не вийде?
Хіба ж так не було раніше? Завжди було.
Ти зараз хочеш спробувати чи ні?
Я не знаю.
Я просто знаю…
Що хочу переїхати додому. Сюди.
Розумію.
-Але… -Агов.
-Привіт! -О! Які люди.
Привіт!
Чудова вистава!
Дякую.
А ти Нік.
Ой, так. Ніку, Джеймс. Джеймсе, Нік.
Багато чув про тебе. Варто було познайомитися,
усе ж ми разом підірвали «Інстаграм».
Стоп, що?
Вони ж казали, що попередять… І попередили. Ого, добре.
Ага.
Треба відсвяткувати.
Так, треба. Варто випити.
Кажуть, у барі моєї сестри непогано.
-Чудово. -Знаєте, я зустріну вас там.
-Чому? -Пропустив дзвінок з готелю для собак.
Перевірю, як там Еммет, чи все гаразд.
-Буду за п'ять-десять хвилин після вас. -Добре.
-То по одній? -Ага.
Я саме хотів щось випити.
-Тоді не лише по одній. -Так!
-Яка ж чудова вистава! -Дякую.
Так, чудова ідея.
Який я дурень.
Пані Клаус, я пишу цього листа тобі
Бо ніхто більше не розуміє тебе так, як я
Знаю, що за твоїми окулярами І довгою червоною сукнею
Він здається якимсь знайомим.
-Це Кевін, який чистить дороги. -А, точно.
Відомий тим,
що цілий рік пише пісню, з якою виступає тут на Святвечір.
Щороку виступає, з часу відкриття.
А ще він нотаріус і розуміє тварин.
Тут усюди його бренд.
Я просто сиджу тут Складаю різдвяний список
І один пишу для тебе
Підніми голову, люба
І не недооцінюй себе
Не давай похвал, коли сама їх варта
Що ж це таке? Де ж Нік?
Не знаю, але це ти винна.
Який ти злий. Але ти гарний, і я згодна.
Пані Клаус
Чорт забирай. У мене десять тисяч нових підписників за дві години.
Переїжджай в ЛА, не проґав нагоди.
Справді?
Ну, так і працюють соцмережі.
За сплеск активу треба хапатися.
Хапай його. За кілька місяців станеш зірковим тренером.
Хоча ти хотів переїхати сюди.
Пробач. Я й не усвідомлював, як це звучить.
Та все гаразд. Просто подумав, що ти мав би твердо собі це сказати.
Що саме?
Що ми не пара.
-О Боже. -Що?
Щойно до мене підійшла Ненсі Майклсон і сказала:
«У тебе чудова вистава. Її треба пустити в тур».
Вітаю. Вистава була просто чудова, Сенд. Вітаю.
Ну годі. Ти завжди мені так кажеш.
Кажу. Але цього разу цілком щиро.
То ти згодна, що з ним треба їхати в тур? Що?
-Не знаю, що… -О Боже.
Знаєш, що? Може, зроблю національний тур.
-Добре. -А тим часом
у мене буде вчитися Еллен Ґрін.
Я повернуся. Або ні.
Я тут щойно зустрілася поглядом з красенем,
час витягнути рибку.
Привіт.
Привіт! Чудова вистава.
Так, дякую. Багато хто так каже.
Я Сенді.
І я думаю, що ти дуже гарний.
О ні, ні.
-Дякую. -Пробач. Сенді…
Сенді, ні. Сонечко, не ті ворота. Ні.
Це Джеймс. Він мій тренер у спортзалі, я його зводила з Пітером.
Вони тут разом. Тож не ті ворота…
То й що? Знаєш, людям усяке подобається. Так?
Ага, як скажеш. Що це там? Ой, дивись!
Ого! Цікава в тебе родина.
Так, таке в них часто трапляється.
Перепрошую, що ти тоді сказав?
З тобою було дуже круто.
Але ви з Ніком…
Пам'ятаєш, я казав, що, може, між вами пройшла яскрава іскра,
яку бачать усі, окрім вас?
Так і є.
«HOLIDAY INN», БОСТОНСЬКИЙ ЕКСПРЕС
АЕРОПОРТ ІМ. ЛОГАНА
ВАС НАЙНЯЛИ ФАРБУВАТИ
Кожна згадка про нього була промовиста.
І в тебе тоді навіть очі загорялися.
Навіть більше, ніж тоді, коли ти говориш про рослини.
І очевидно з того, як ви поводитеся, коли разом.
Але я справді…
Ти подобаєшся мені, а я — тобі.
Гадаю, частково через те, що ти переконував себе,
що між нами щось є,
і хотів сюди переїхати, я розумію.
Але я не хочу бути тією самою людиною, та й тобі це не потрібно,
адже в тебе й так усе є.
У тебе є родина та Нік.
Але це страшно.
«Хапайся. Без страху».
ОРЕНДА
У мене тут 38 років був господарський магазин.
Ого!
Важко, мабуть, бачити тут усе таким порожнім.
Та все добре.
Я готовий до пенсії.
Потрібно просто все пофарбувати, і можна здавати.
Ніку!
У ТЕБЕ 1 ДЕНЬ, ЩОБ ДОВЕСТИ, ЩО ЧЕМНИЙ
ПРОШУ, ПОТРІБНО ПОГОВОРИТИ
МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ ІМ. ЛОГАНА
Ну візьми!
Стоп.
Це ж наше орендоване авто?
Ось ти де.
Чому ти не відповідав на СМС і дзвінки?
Я відписав.
Чому ти так довго?
Не побачив. Я тут фарбував, і ти…
Перше повідомлення було вісім хвилин тому.
-Я думав, ти поїхав. -І я думав. І думаю.
Просто хотів убити час.
Добре, бо я…
бо я хотів…
Слухай, не поспішай. Переведи дух.
І коли будеш готовий…
Отримаєш подарунок.
Подарунок на Різдво.
Ми ж не дарували їх.
Цей рік інакший, адже ти повертаєшся сюди.
Тож…
ось твій подарунок.
про оренду я домовився, заплатив за шість місяців.
Відкриєш омріяну крамничку рослин.
На які це гроші?
-З книги. -Але ж вони на чорний день.
Вони для важливої нагоди.
Ну…
а ти важливий.
Знаєш…
День же не чорний.
А сніжно-білий.
Я теж тебе кохаю.
Завжди кохав. Просто мені…
Довелося дуже довго це усвідомлювати, ще й з чужою допомогою.
Я не розумію.
Не так сказав?
Коли я сказав тоді, що тебе кохаю,
ти сказав, що хочеш переїхати, з рослинами, без мене.
Потім запросив випити з Джеймсом,
я просто не розумію, звідки це кохання взялося.
Ти казав, що не покинеш ЛА.
Я такого не казав. Казав, сумуватиму, якщо поїдеш.
-А значить, ти сюди не поїдеш. -Ти ж не питав.
Знаю. Бо боявся.
Я теж боявся.
Аж не віриться.
У що?
Я тобі цілу крамницю купив, а ти навіть не подякував.
Вона чудова. Ідеальна.
Допоможеш почати справу?
Бо сам знаєш, у рослинах я тямлю, але не уявляю,
як зробити полицю або…
Що завгодно.
Тобі потрібен виконавець.
Мені потрібен ти.
Ти точно не проти переїзду?
А чому ні?
Я можу працювати будь-де.
До речі, я почав писати нову книгу, одразу, як сюди переїхав.
Справді?
Так.
Я допоможу тобі все відкрити, але в мене й власна справа є.
Особливо після всіх зауважень від Саймона та Сема.
А ти готовий постійно бути з моєю родиною?
Я вже довго готовий до родини.
Швидше б їм сказати.
Для цього ми сюди й приїхали, так?
Так. І тепер ми не збрешемо.
РІЗДВЯНА КЕРОЛ
КАВІ ДОБРЕ ЛИЧИТЬ ТИША
ЖОДНИХ СЕЛФІ У ВАННІ
КВІТНИ ТАМ, ДЕ ТЕБЕ ПОСАДИЛИ
Саймоне, Семе, ви не відкрили ще один подарунок.
Книга про Еммета?
Це перша чернетка.
Вирішив спитати, що скажете, перш ніж надсилати видавцю.
«Еммет та різдвяний готель». Там буде хороша кінцівка, як я й казав?
А ти почитай.
«І Пітер, Нік та Еммет переїхали до Нью-Гемпширу».
І Пітер, Нік та Еммет переїхали до Нью-Гемпширу.
Разом.
Разом-разом.
Це найкращий подарунок на Різдво за все життя.
Найкращий подарунок на Різдво.
Як чудово!
Вірите, що я самотній?
Знаю
Я теж не вірю
Дякую.
Я обходив вздовж і впоперек Усе це містечко
Мене минали вражені люди Адже навіть Кріс Крінгл
Напевне погодився б
Що ви радо б розгорнули мене
З подарунка під ялинкою
Але слухайте, усе гаразд
Адже мені весело лишатися
Одному у дорозі, завжди самотнім
Свята правда.
Можете взяти мене на різдвяну вечірку
Я можу підрізати ялинку у твоєї мами
Можу розчистити проїзд тату
Ви тільки мене попросіть
Привіт!
Мені кажуть Я знаюся на французьких поцілунках
І я щойно так подумав Вам варто знати
Що якщо ви зацікавилися
То я покажу вам свою омелу
Але слухайте, усе гаразд
Адже мені весело лишатися
Одному на соло, завжди самотнім
Гарних свят!
Так, мені добре, усе гаразд
Сонечко, це ти в мінусі, а не я
Щасливих свят, я покажу вам шлях
Краса. Люблю цю пані.
Іноді те, що ви так шукали Завжди було перед вами
І вам потрібен був просто Голос янгола, такого, як я
Який заспівав би вам різдвяну пісню
Яка сексі!
І раптом ти усвідомиш
Що весь час у тебе перед носом
Було те, чого ти так довго не бачив
І так, це був я
Гаразд, я збрехав
Я просто хотів, щоб хтось був поруч
Ми могли б прокинутися на Різдво
І придивитися до всього, про що я співав
І ще до «Нетфліксу» і порозважатися зі мною
І подивитися титри, Які ніхто ніяк не дивиться
Бути разом назавжди, напевно
Просто парою людей, які звикли бути
Завжди самотніми
Я кохаю тебе.
Переклад субтитрів: Анастасія Барич