Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Monako, nebo také Hercules Monoecus,
je nezávislý stát.
Díky malému rybářskému přístavu
a svým místním řemeslům
zde Monegaskové zachovávají hodnoty autentičnosti a jednoduchosti.
Ahoj, drahouškové! Den nákupů pokračuje.
Příští zastávka, Gucci!
Jeane-Charlesi, řekla jsem Gucci.
To je lepší.
Monako, ty malebné scenérie,
ten vesnický nádech,
kde se lidé scházejí při prostých denních radovánkách,
kde existuje pohostinnost…
Kde je?
…a soudružnost.
Mladí lidé zde dbají na místní tradice
a vyvažují zdravý a aktivní životní styl s dobrým ekonomickým myšlením.
Chybí pět euro.
Chybí pět euro… Vy taxikáři…
A pak jste všichni překvapení.
Mladí jsou často vzhůru ještě nad ránem, protože strávili celou noc v práci.
Kde je ta tátova loď?
Loďko?
A ty dveře se otevřou samy?
Dal bych si dlouhé espreso
a čerstvý guavový džus se špetkou zázvoru.
Monako…
malý kouzelný ráj pro ty,
kteří užívají života a nic si neodepřou.
…byl konečně schválen.
V čele s jedním z největších podnikatelů naší krásné oblasti, Francisem Bartekem.
Fotku, prosím. Tady.
- Pane Barteku? - Pane Barteku? Díky.
Jsi nervózní z toho dnešního večera.
- Proč bych byl nervózní z narozenin? - Stella loni málem uškrtila číšníka.
Ano, ale téma bylo v bílé barvě a ten vůl servíroval šampaňské rosé.
No jo, na to jsem zapomněl…
Ferruccio, až sám vychováš děti,
pokecáme si.
To mi naštěstí uniklo.
A je nefér, co říkáš. Stella se za ten rok hodně změnila.
Dospěla.
To není to, co jsem chtěla.
Je to strašné. Jen se na mě podívejte!
Takhle jsem vypadat nechtěla!
Debilní kadeřník!
Juane Carlosi, drahoušku!
Juane Carlosi?
- Zlato, to je hrůza! - Qué pasó, cariño?
Podívej, co mi udělal. Jsem znetvořená.
Znetvořená? Vypadáš nádherně.
Dělá mi to tlusté tváře. Je to ošklivé.
Zrovna medituju.
- Dej mi dvě minutky. - Promiň, zlato.
Promiň.
Do prdele.
Musím to rozdýchat.
Asi zkolabuju.
Ahoj, tati, kmotříčku. Můžu s váma mluvit?
Ale rychle. Máme schůzku.
Bude to rychlé, neboj. Mám nápad století.
Už zase?
Kde má boty?
- Nevím. - Takže.
Co je nejhoršího na kupování nových bot?
- Může ti to zničit život. Tati? - Nevím.
Bolí tě z nich nohy.
Boty za 800 euro tě odírají.
Celý týden je rozcházíš, pokulháváš,
máš puchýře na patách, na palcích…
Prostě hrůza. Ale našel jsem řešení.
Victore, můžeš.
BOTA NA MÍRU
Bota na míru.
Vysvětlím to. Je to trochu abstraktní.
Jak vidíte, nemám boty.
Proč?
Protože je má tady Victor.
Bude je týden nosit a rozcházet mi je.
Na nic jsem nezapomněl. Pronajmeme si hangár s kobercem.
Zaměstnáme lidi,
co v nich budou týden chodit. Malá ukázka. Projdi se.
Vidíš? Už je rozchází. Slyšíš tu kůži?
Zákazník se vrátí: „Máte moje boty?“
„Ne! Už to nejsou boty. Teď jsou z nich pantofle.“
Juchů! Jedeme! Bahamy, mojito, caipirinha…
- To je zajímavé. - Zajímavé? Vzrušující!
Proč zůstat jen u bot? Co takové slipy?
Zpočátku tě odírají na boku.
Tady? Jo, mě taky. To samé. Promyslíme to.
Ti chlapi můžou nosit i vaše slipy…
Mám to! „Slipy na míru.“ Ani jsem nemrkl.
Taky například můžeme otevřít okno,
vzít takhle balík peněz a vyhodit ho ven.
Jak jako?
Aha, nedošlo vám, co se tu snažím navrhnout.
- Tati? - Ty nic neřekneš?
Ale tati, no tak!
Ten trh je nekonečný!
Všichni máme nohy! V každé zemi!
Znáš někoho bez noh? Já ne.
Popřemýšlím o tom.
Ale teď mám pro tebe jiný úkol.
Zavez tyhle dokumenty do Avignonu.
Najdi pana Noaie.
Řekni mu, že jsi můj syn. Bude rád.
Dáš mu to osobně. Zvládneš to?
- Nevím. Ukaž mi to. - Tak dívej.
- Vidíš? - Tak ještě jednou. Pro jistotu.
Sakra, je to složité.
Vy to nechápete.
Místo Zuckerberga bot ze mě děláte kurýra. Tak díky.
Poslouchej, Philippe. Ty tuhle firmu zdědíš.
Musíš se naučit, jak to tu funguje.
- A tyhle úkoly jsou toho součástí. - Dobře.
Doufám, že dnes budeš na sestřiných narozeninách.
Ano, tati.
Pane Philippe, můžu se zout? Bolí mě nohy. Ty boty mi jsou malé.
Přestaň si stěžovat. Nejspíš ani nechodíš správně.
Ukázals jim to blbě, jinak by do toho šli.
- Neříkej, že mu to chceš financovat. - Jistěže ne.
Vzpomeň si, co nás ty jeho nápady už stály?
- Slipy s klimou, elektronický doutník. - Vím, že je rozmazluju. Budu přísnější.
Potřebují čas. Nemají matku.
- Zemřela před 15 lety. - Mám pocit, jako by to bylo včera.
Dokážu být tvrdý. Vem si Alexandra.
Řekl jsem mu, že ho odříznu, jestli ještě jednou zmešká seminář.
Alexi…
- V kolik Virginie končí škola? - Já nevím. Proč?
Mám termín a chtěl jsem vědět, jestli to dodělala.
Takže dcera ti dělá úkoly, zatímco ty pícháš její matku?
Nemůžu být všude.
Za to si zasloužíš nařezat!
Páni, co to je za kraksnu? Bacha, ušpiníš si kalhoty!
- Monako už není, co bývalo. - Máš recht.
A jen tak si vedle mě zaparkuje. Na.
Ať mu to neškrábnem.
A co táta na Botu na míru?
Měls ho vidět? Byl u vytržení! Řekl „páni“.
Jdeme zapařit!
Stello!
Často vzpomínám na východy slunce nad Pampami.
S gauchos jsme seděli a celou noc zpívali.
Ale pak se podívám na tu sklenku šampaňského
a říkám si, že jsem toho hodně opustil,
ale naštěstí pár věcí zůstalo.
Nejlepší je, že ses v mém životě objevila ty,
Stello.
- To je krásné. - Promiňte. Přemohly mě emoce.
Jsou tak pomalí. To je neuvěřitelné.
Stello!
Proč jsi tak náhle odešla?
Viděl někdo grepový džus?
- Už na něj čekám deset minut. Kde je? - Omlouvám se, slečno.
Mám vám to napsat? Je to tak složité?
Nic se tu nezměnilo.
- Matthiasi, co tady děláš? - Teta mě požádala o pomoc.
- Ráda tě vidím. - To věřím, když budu obsluhovat já.
Váš grepový džus, slečno.
Děkuji.
Pijte, než to ztratí vitamíny.
Stello!
- Jinak vše nejlepší. - Díky.
Mi amor?
Arrivo. Pardon.
- Znáš ho? Kdo je to? - Jen číšník.
Dobře. Jdeme na šampaňské.
Dvacet čtyři.
Naše Stella má dnes 24. Věřila bys tomu?
Pamatuješ, jak se narodila?
Samozřejmě.
Často přemýšlím, jestli je vychovávám dobře.
Co myslíš?
Odpoví vám někdy? Když já mluvím s nebožtíkem manželem
a říkám mu, že jste mi zvýšil plat, tak se mi zdá, že se začne usmívat.
Strašně mi chybí.
Můžu za ni zaskočit.
- Zaskočit? Jak jako? - Potřebujete novou ženu.
Nejste můj typ, ale radši si vezmu boháče,
než abych pracovala pro někoho v depresi.
Nejsem v depresi.
Dobře, Marguerite, přijel už Philippe?
- Zjistím to. - Prosím vás.
Nejsem v depresi.
Nebo ano?
Šampaňské!
- Do toho, Carlito! - Dobře.
Ukážu vám, jak u nás otevíráme šampaňské.
- Vystřel ten korek! - Mi amor, jsi tak krásná.
- Do toho, borče! - Juane Carlosi!
Prosím tě, nejdůležitější je,
aby ses ani nehnul.
Vale? Ani hnout.
Naprosto nehybný.
- Ani brvou. - Do toho, Juane Carlosi!
- Do toho, Juane! - Ať ten korek vystřelí!
Stello, pšt. Ano?
Promiň.
Co je zas tohle?
Archivní šampaňské…
- Ten trotl. - On se hnul, ne?
- Ano, hnul! - Vážně se pohnul.
Ty ses pohnul!
Řek jsem ani hnout!
Mám ti to vyhláskovat, tupče?
- Zlato? - Si?
- Táta je tady. Promluvíme si s ním? - Táta? Si…
Najděte číšníka bez Parkinsona! Hned jsem tu.
Poslouchám.
V první řadě, Francisi…
- Můžu vám tak říkat? - Ne.
- Tati. - To nevadí. Takže…
V první řadě vám chci poděkovat za tu oslavu.
Jsem jako vy. Pro Stellu bych udělal cokoli.
Ona je el amor de mi vida, la razón de mi corazón.
Španělsky nemluvím.
Jak víte, už několik měsíců se Stellou přemýšlíme…
Můžu ji mezitím čistit?
Byla to otcova puška.
Používal ji k odhánění predátorů,
co nám chodili kolem baráku.
Jak jsem říkal, se Stellou už spolu nějakou dobu chodíme.
- Chtěl jsem vás požádat o… - Ano?
…su mano.
Pardon?
Chtěli bychom se vzít.
- To je vše? - To je vše.
Můžu se vás na něco zeptat?
- Por favor. - Pracujete někde?
Momentálně ne.
Asi o tom nevíš, ale v Argentině je krize.
A co plánujete do budoucna?
Teda kromě tréninku vašeho švihu a devastování mého sklípku.
Na počátek bychom se Stellou chtěli jet na plavbu po Indickém oceánu.
Na líbánky.
- Dobrý nápad. - Ano!
Kdo to zaplatí?
- Que dice? - Kdo za to zaplatí?
Problém je ta argentinská krize…
- Jo, vlastně. Já úplně zapomněl. Hrůza. - Lo sé, muy complicado.
Celé mé rodinné jmění je zablokováno v Buenos Aires.
Ale mezitím…
Nemůžu použít své akcie ve firmě a to, co mi odkázala máma?
To je vtip? Chceš si vzít tohohle chlapa?
Jsem přímo tady!
- Muže, který nechápe definici práce. - Myslíš tvou definici práce?
Nikdy nevidět rodinu?
Poslyš, holčičko…
aby bylo jasno, jsem absolutně proti.
Svatba, nada! Claro?
Ty to nechápeš, taťuldo.
Co?
Nežádám o svolení.
Tak jo. Jdeme.
Ne, Stello! Vrať se zpátky!
Stello!
Lidi! Kamarádi, poslouchejte!
Zastavte tu hudbu.
Ticho!
Juan Carlos a já vám chceme něco říct.
Budeme se brát!
Bravo!
Música, por favor!
- Ano, Ferruccio? - Je to, jak jsem se obával. On tam nejel.
O čem to mluvíš?
Philippe do Avignonu nejel.
- Poslal někoho místo sebe. - Cože?
Pošlu ti video, které dal tak před hodinou na sítě.
Mrkejte! Takhle se chlastá v Monaku.
Kde to je?
Najal si soukromý tryskáč a je na Ibize.
Dnes večer ho nečekej.
Pojďme si zašermovat ocasama.
Díky, Ferruccio.
- Francisi! - Pane!
Je tu nějaký naštvaný pán a chce s vámi mluvit.
- Francisi! - Guillaume, co tady děláš?
Kde máš syna.
- Philippe? - Ne, Alexandre.
- Nejenže nechodí do hodin. Víš co ještě? - Ne!
- Prcá s mojí ženou! - Cože?
Když pomyslím, že jsem ho přijal jen kvůli tobě,
když ho odevšad vyrazili. A to, jen abych ti vyhověl.
- Počkat, zaplatil jsem ti přece za halu! - Kde je?
- Rozbiju mu hubu. - Jen klid.
Jedem holky! Všichni do naha a do bazénu!
- Ty hajzle! - Pane Rombi, vítejte.
Vím, že spíš s mou ženou!
- Řekni, že je to nesmysl. - Počkej, Alexi…
- Sakra, tati! - Virginie?
- Claro? - A do prdele.
Ty… On ojíždí i mý dcery! Zabiju tě.
Počkej, Guillaume!
Alexandre!
Mě nechytíš!
Pane?
Jste v pořádku, pane?
Tati?
Tati!
Vyděsil jsi nás!
- Co se stalo? - Otec měl malou příhodu, ale zotavuje se.
- Odstranili jsme sraženinu. - Bezva. A jak?
Nitroglycerinem.
- Páni, z toho se dělají bomby. - Cože?
Bylo to v Klubu rváčů. Vezmeš mýdlo, vydestiluješ ho a máš bombu.
Super načasování tématu o idiotech, co se mlátí, filmový kritiku.
No moment, ta pointa je hlouběji.
- Fakt? Nic hlubšího než prázdnota. - Mluvíš o sobě?
Nemáte léky na blbost nebo retardaci? Je jedno co, stejně to nepozná.
Netřeba. Nemáte tu nějakou babču? Brácha by si rád zasunul.
- Nebo oddělení gerontologie? - Jste oba směšní!
Říká ta, co do nemocnice přišla na 12centimetrových jehlách.
- Čtrnáct. - Povyšujeme se, jak to jde.
Ty si trhni!
Silná slova jsou zbraně slabých.
Díky, Ghandi.
Vstává po obědě a poučuje.
No jo. Víš ty vůbec, co je to snídaně?
Které z tvých sedmi jídel to je?
- To uprostřed. - Podpásovka.
- Přestaňte! - Je tlustý, nemůže za to.
Odkdy jsem tlustý?
Tlustý není urážka.
- Ani blbá kráva. - Je to konstatování.
Jste nemožní.
- Přestaňte. - Udělej piruetu, disko koule.
Prosím.
- Na košili máš zvratky. - Moje nejsou.
- Děti! - Co?
Myslím, že táta potřebuje odpočinek.
Jo, promiň.
Tak my jdeme, tati.
- Drž se, tati. - Uhni.
- Co je? - Smrdíš chlastem.
- Ty zas starou ženskou. - Oba jste blbci.
Tak jo.
Já taky půjdu.
Děkuji a omlouvám se.
Myslíš, že by na ně byla pyšná?
Kdo?
Kdo asi?
O DVA MĚSÍCE POZDĚJI
Tati!
- Tati! - Tati! Kde je?
Dívám se na film a najednou žádné 4G, Wi-Fi, nic!
Žádná ze šesti karet mi nefunguje a u táty v práci jsou poldové.
- Tati! - Tati!
- Přestaň řvát! - Kde je táta?
- Já nevím. - Hádejte co?
- Nefungujou ti karty? - A mobil?
- Jak to víte? - Ty naše taky.
Tati!
Co je to?
Jdeme!
- Co tu chtějí? - Počkej.
Policie!
- Otevřete! - Jsi blbej, nebo co?
- Máme povolení! - Do prdele.
- Co se to děje? - Kde je táta?
Otevřete!
Co budeme dělat?
Děti!
Tudy.
Půjdeme zadem.
- No tak! - Má pušku.
Sakra.
Co to dělají?
- Zabavují to. - Cože?
Jdeme.
Moje autíčko.
Stop!
Vypadni! Ven!
- Tati! - On zešílel!
Vypadni. Dovnitř, děti.
- Dovnitř? - Pohyb!
- Ne. - Pohni, dělej!
- No tak! - Sakra.
- Zavři dveře! - Je to špinavý!
Jeď, rychle!
Perfektní.
Děkuji.
Tati, vysvětli to, jinak zešílím!
Taky to chci vědět, jinak taky zešílím!
Uklidněte se. Firma má problémy.
Jak jako?
Protikorupční nám udělali inventuru.
- A určité peníze byly zpronevěřeny. - Peníze?
- Jaké peníze? - Zpronevěra je…
- Prostě podvod. - …když zpronevěříš peníze.
Ty snad píšeš pro Wikipedii!
Zdá se, že jsme s nekalými úmysly různě přesměrovávali peníze,
což je v rozporu s článkem E314-1 trestního zákoníku.
- Nechápu to. - Zablokovali nám účty.
- Jsme na mizině a chtějí nás zavřít. - Cože?
- Panebože. - Oni… Zavřít?
Nemůžou tě zavřít, tati.
Nás zavřít!
- Nic jsem neudělala. - Já taky ne!
- Já taky ne. - Tak kdo, když nikdo?
Nejsem si jistý, ale Ferruccio je od včerejška nezvěstný.
Myslel jsem, že je jako tvůj bratr.
- Do prdele! - Kam jedeme, tati?
Ukrýt se. Daleko od Monaka.
- Ale kam? - Do Marseille.
- Co? Do Marseille? - Marseille?
- Tys zešílel. Marseille? Cože? - Asi zkolabuju!
- Dýchej nosem… - Zešílím!
To snad není možné.
A co moje svatba? Co mám říct Juanu Carlosovi?
Nic mu neříkej.
Od této chvíle s nikým nemluvte.
Ani s rodinou a přáteli.
Zkusím to napravit, než nás vypátrají.
- Dýchej. - Dejte sem mobily.
- Proč? - Lze je vystopovat, i když jsou vypnuté.
Viděl jsem to v telce. Musíte vyjmout simku i baterku.
- Tati! - On je vyhodil!
- No tak, Stello. - Co?
Řek jsem všechny mobily, Stello!
Jsem klidný a vyrovnaný.
Marseille, ty vole!
Jdi do hajzlu!
Vypadni!
Sklapni, mrcho! Vysmahni!
Tak jdete?
- Kde to jsme? - Tohle je dům mého táty. Vyrostl jsem tu.
Aha. Vyšiluje tu kromě mě ještě někdo?
Počkejte!
Počkejte tu. Musím najít hlavní vypínač.
- Je to noční můra a za chvíli se vzbudím! - Do prdele!
- Ty vole, to je ale díra! - Horší už to ani být nemůže.
Může.
Funguje to?
Jo.
Chce to trochu barvy a pak to tu bude jak nové.
Pojďte, provedu vás tu.
Tady to nefunguje.
Tady taky ne.
Pokoje jsou nahoře.
Bacha.
Bacha na co?
Tady bude jeden pokoj.
Funguje to! Tady je jeden pokoj.
Máme štěstí! Jsou tu i matrace.
Fakt štěstí! Samé dobré zprávy.
- A ke všemu mám hlad. - Já taky.
Tak objednáme suši!
Jo, suši!
Super!
Máte peníze?
Důležité je v tom ten chleba vymáchat. Naučil jsem se to od táty na stavbě.
Ráno to sníš a pak celý den nemáš hlad.
- Tohle jíst nebudu, je to moc mastné. - Zas tak mastné to není, jde to.
- Co? To raději umřeš hladem? - Aspoň umře štíhlá.
To by stačilo!
Odteď musíme držet pohromadě.
Nejdřív musíme vymyslet, jak si vydělat nějaké peníze.
Co máš furt s těma prachama. Což takhle žít pro jednou bez nich?
Neunavuje vás, jak z vás ten kapitalistický systém dělá otroky?
Ne.
- Co budeme dělat, tati? - Něco, co jste ještě nikdy nedělali.
Myslet?
Držet dietu?
Ne.
Pracovat.
Co prosím?
Vstávat a cvičit! Budíček.
Kolik je hodin?
Šest.
Šest ráno? Zbláznil ses? Potřebuju svých osm hodin.
Aspoň ses prospal. Já nezamhouřil oko.
Na mě čuměl celou noc pavouk.
Spoléhám na vás, že na dnešek zajistíte večeři.
A co ty?
Hledá mě policie. Nemůžu ven, je to moc riskantní.
Celý život vás krmím. Teď je rada na vás.
Jedem. Do práce!
Vstávat! Do práce.
Jedem!
Nemůžeme ho vypnout?
Dám si ještě dvě hoďky.
Co jsem řekl? No tak!
Vstávat!
Do práce!
- Ty vole! - Nemohls počkat?
Ne. Měl jsem chleba s olejem. To nepočká.
Tohle je nechutný.
Děti, ještě je tu trochu chleba!
- Zavři dveře! - Žádné tu nejsou!
Ani hajzlák tu není.
Nasaď si přilbu, idiote!
Luciene, pojď se najíst!
Jak to jde, chlapi? Obědová přestávka?
To vypadá dobře. Můžu zkusit?
Děkuju.
Co tu chceš?
- Nic. Práci. - Tak běž za předákem.
Sakra, máte i koláč?
Pohoda.
Nechci problémy. Klídek.
Jdu za předákem. Je tam?
Ach, cariño.
Jak se máš? Uvidíme se odpoledne?
Kvůli tomu volám. Dnes to nepůjde.
Ale chtěli jsme najít catering.
Já vím, ale teď budu na nějaký čas pryč.
- Vrátíte mi ten telefon? - Kde jsi?
No, jsem…
v Marrákeši.
- Na trhu. - Marrákeš?
V Marrákeši?
Otec nás sem z ničeho nic vzal,
aby nám ukázal jeden riad.
- Koupil nám ho jako překvapení! - Už to přeháníte!
- To je, co? - Ty se teda máš.
Nemáš ani tušení, jak je to krásné.
Haló?
Proč se to přerušilo?
- Jak jako? - Nic neslyším.
Marrákeš.
Que bueno.
- Baterka. - Provolala jste mi…
To není baterka, vyplýtvala jste mi kredit.
Neuvěřitelné!
Pierre!
Sakra!
Vyděsils mě. Kdes byl?
Volal jsem ti.
- Smrdíš jak po celonočním tahu! - Vůbec.
Přestaň! Poslouchej. Musíme to rozjet dřív, než bylo v plánu.
Jasně, ale co?
- Bota na míru. - Jo.
- Bacha na koule! - Vážně? Sakra.
Přemýšlel jsem a nemůžeme nechat Amíky,
aby nám to vyfoukli.
- Musíme jednat. - Aha.
A chtěl bych…
abys mě založil.
- A odkud jako seženu prachy? - Požádej tátu.
Můj táta takovou kravinu nikdy nezafinancuje.
Aha, jasně.
Takže ty pracovní schůzky, to bylo…
Byla to výmluva, abychom mohli pařit!
Ale no tak, Philou!
Oba víme, že to jsou kokotiny a že stejně půjdeme do firem rodičů.
Máš pravdu. Omlouvám se za své vysoké cíle.
Běž si ťukat míčky do jamek.
To je ono. Taky si trhni. Jdu se svým životem něco udělat.
A ty dál nos ty košile s Gipsy Kings.
Debile!
Nic? Ani cent?
Doufejme, že se vaší sestře vedlo líp.
Kdo to může být?
Co je tohle?
- Nakoupila jsem si. Nic jsem tu neměla. - Kdes na to vzala?
- Jsem mrtvá. - Odkud jsi měla peníze?
Prodala jsem hodinky.
Neslyším.
Prodala jsem Philippeovy hodinky.
Já jsem…
Prodala moje hodinky? Byly od Breitlinga!
- Seš mrtvá. - Ne, Philippe!
Promiň, že mám priority. Nepotřebujem vědět, kolik je.
Ne. Uklidni se! Dýchej.
Ale jídlo jsi koupila, ne?
- Do prdele! - Ne!
Koupím jídlo ze zbytku.
Zpanikařila jsem a zbytek dala řidiči.
Chceš vidět, jak se panikaří? Ukážu ti to!
Tohle je panika! Sníme tohle!
Přestaň!
- Dej to sem! - To by už stačilo!
- Jsi neuvěřitelný. - Pusť to!
Jídlo ale ještě není hotové!
Musí se to pořádně vymáchat!
- Phillipe. - Krásně to vymácháme!
- Výborně! Dobrou chuť. - Je tu někdo? Pane Barteku?
Marguerite?
- Princezno… - Marguerite!
Co tady děláte?
Stella mi volala. Přinesla jsem vám povlečení a ručníky.
- A nějaké oblečení. - To nebylo třeba.
Je to horší, než jsi popisovala.
- Matthiasi, tak se do toho dáme. - To v žádném případě.
Nemůžeme vás v takovém binci nechat.
Děti to zvládnou. Nemusíte tu uklízet.
- Moc vtipné, pane. - Zítra si najdou práci.
Práci?
To po nich nechtějte. Nezvládnou to.
Můžu vám pomoct. Mám nějaké peníze na stavebku.
- To je od vás tak hezké. Děkujeme. - Děkujeme.
Co je stavebko?
To nepůjde!
Ne, děkujeme. Opravdu, já…
Opravdu.
- Díky, že jste přišla. - Už půjdu.
- Ano. - Mějte se, děti.
Hlavu vzhůru.
Pokud máš zájem, v práci shánějí servírku.
Stella a servírka? Vtipný.
Tady je adresa, kdyby ses chtěla naučit umývat nádobí.
Tohle je všechno, co u sebe mám.
- Vezměte si to. - Ne.
Jen na to nejnutnější.
To nemůžu přijmout.
Nevím, co vám Stella řekla,
ale nikomu ani muk.
Dobře? Tak pojďte. Zachovejte klid, jsme v pořádku. Díky.
ZASTÁVKA
Dobrý den.
Dobrý den, pane.
Hledáte práci?
Ano, přesně tak.
Nejsem totálně naivní.
Právě jsem tu napochodoval,
tak mi je jasné, že ředitele hned dělat nebudu.
Proto se na příklad spokojím s pozicí vedoucího manažera. To by šlo.
Vaše kvalifikace?
No, žádnou kvalifikaci nemám.
Jsem totiž samouk, víte?
Francis Cabrel byl samouk na kytaru, má doména je byznys.
Dobře, už to začínám chápat.
Máte nějakou představu o platu?
Vůbec ne. Ve skutečnosti nejsem…
Deset, patnáct tisíc euro. Abych nežil jak úplný žebrák.
Deset, patnáct tisíc. Zaznamenáno.
Jak říká můj otec: „Vždy se musí někde začít.“
- Tomu rozumím. Tím líp pro vás. - Díky. Pro vás taky.
Tak fajn, myslím, že…
Ne, promiňte! Jedna důležitá věc!
Je to sice detail, ale musím na tom trvat.
Služební vůz…
Nic slabšího než osmiválec nechci.
A dál? Ano. Budu potřebovat…
aby mi platili načerno.
- Načerno? - Ano.
Pojďte blíž.
Mám zrovna malinký problém se zákonem.
Ale nic vážného. Žádná zakopaná těla v zahradě.
- Tak jo. - Dobře.
Tak si to zrekapitulujme.
- Nemáte žádné zkušenosti. - Ne, žádné.
Ani kvalifikaci.
Taky ne.
Hledáte pozici manažera.
- Vedoucího. - Vedoucího.
A chtěl byste, ať vám načerno platí tak 15 tisíc měsíčně.
Myslím, že to tam máte všechno.
Do toho! Enter!
Podívám se. Máme tu…
- Aha! - Ano?
Nic.
- A když odeberete vedoucí? - Spíš tam jde o tu extra nulu.
- Pak tu něco mám. - Fakt?
- A služební vůz? Je tam? - Ano. Nebudete zklamaný.
Dobrá zpráva. Šéf tě na zkoušku vezme.
V poledne je tu plno, ale zaškolím tě. Ukážu ti, jak nachystat stoly.
Jaký je plat?
Je to 1 200 euro načerno a dýška si rozdělíme.
- Aha. A to je na týden? - Ne, na den!
Pojďme se mrknout do kuchyně.
Na den?
Nechápu, proč si lidi tak stěžujou.
Haló! Tady, prosím.
- Jak se máte? Chcete někam svézt? - Ano, děkuji.
Cože?
Mám spoustu zákazníků. Je mi to fuk. Je mi stejně ukradenej. Pane?
Nezapomeň, že zákazník má vždy pravdu.
Objedná si, ty posloucháš. Hlavně si neotvírej pusu.
Je to jako dřív, ale obráceně.
Myslíš, že to zvládneš?
- V pohodě. - Tohle je Stella.
- Bude tu u nás pracovat. - Ahoj.
Dobrý den.
Doufám, že to nezvoráš. Zaručil jsem se za tebe u tety.
Tuhle práci nesmím ztratit.
Neboj se.
Bavíme se o talířích a příborech.
Nemůže to být tak těžké.
Máš skříňku 11. Jdi se převléknout.
A pohni, musíme vyčistit ryby.
A nádobí!
Přivezl jsem ti to, abych ti zvedl náladu.
To je milé. Ale oni se mají blbě, tak já taky.
- Aha, chápu. - Nemůžu.
- Můžeš aspoň ochutnat. - Řekl jsem ne.
- Cítím se provinile, ale je to dobré. - Mohlo to být horší, co?
Tady.
Je trochu teplé.
Takže oni si fakt hledají práci?
Jo.
To bych chtěl vidět.
Jen pro tohleto to stálo za to.
A neunudíš se tu k smrti?
Opravím dům. Už nějakou dobu jsem to chtěl udělat.
- Pošlu ti pár dělníků. - Ne.
Udělám to sám.
Jsem zedník.
Určitě to děláš jen kvůli dětem?
Na zdraví.
- Slyšel jsi to? - Ne.
V domě někdo je.
- Kdo je tam? - Pšt.
Musíš vypadnout!
Ať tě tu nevidí. Běž už!
Ahoj, tati.
Ty si nehledáš práci?
To je humr?
Ano.
Ráno jsem ho chytil.
V moři.
Tys ulovil humra?
Jo.
Vidíš, tati? Příroda…
nám dopřává…
nám dává.
Je to…
krásné…
Jsem z toho…
Je tak mocná…
Hodně se z toho poučíme.
Humr…
To je něco.
Jedna obalená ryba, jeden tatarák…
To je na sedmičku. Se salátem.
- Prosím? - Stůl sedm.
Dobře. Au!
To je pro vás?
- To bych nemohl! - Pro vás?
Dobře, kdo má salát s krutony
a kdo rybu posypanou zeleninou?
- Já! - Tady!
Bingo, je to vaše.
- A ta sůl? - Asi její první den.
- A to jídlo? - Aha!
- Pro mě bez kofeinu. - Tady.
Haló, slečno.
- Vy sůl nepotřebujete. - To je ale drzost!
- Jednu láhev s vodou! - Díky.
- A ten pepř? - Už jdu!
Slečno, to menu, prosím!
- Obslouží nás někdo? - Čekáme!
Už je to 15 minut!
Něco ruplo!
Pardon. Do prdele! Nevím, co mám dělat! Panikařím!
Pro začátek dobrý.
Uděláme to takhle.
Tohle je na večeři
a tohle na opravu domu.
- Alex tu ještě není? - Ne.
Spíš teda ani neodešel.
- On nepracoval? - Ne.
Abych mu nekřivdil, udělal si houpací síť.
Jak se vede?
Nejsi moc unavený?
- Co? - Podává se večeře.
Mám to ale hlad!
Jezdil jsem přece na kole.
Děkuji.
- Na. - Dobrou chuť.
- A já? - Žádné peníze, žádné nudle.
- Co? - Žádné peníze, žádné nudle.
Aha. Odmítám se nechat zneužívat systémem.
- Tak nemůžu jíst? - Přesně tak.
Promiň, chlapáku.
Živí nás, tak taky rozhodujou.
Tak jo. Výborně.
- Víte co? Seru vám na jídlo. - Kam jdeš?
- Žrát kořínky? - Jo. Přesně.
- Protože tam venku… jsou žaludy. - Fakt?
Jsou tam bobule. Jsou tam jablka.
Protože příroda…
na rozdíl od vás není sobecká. Ona dává.
Jsou tam i humři, že jo, tati?
Užijte si to.
Jsi v pořádku, Alexandre?
Podívej, to je krása. Vrací, co mu příroda dala.
- Taxi! - Ano! Už jedu. Hned jsem tam.
- Co to děláš? - Co?
Děláš si srandu? Přestaň!
Ty přestaň!
Hej, přestaň!
- To myslíš vážně? - Vystřel odtud!
Chceš závodit? Tak jedem!
- Tak pojď! - Ještě můžeš, tlusťochu?
To ty už nemůžeš! Tak co?
- Sluší vám to! - Nevidím tě za sebou!
- Tak jedeme? - Cílová rovinka!
A vítězství!
Umírám hlady. Nemůžeme jít chytit humra?
Mám lepší nápad.
Pomůžeš mi s domem a vyděláš si na jídlo. Pojď, ukážu ti to.
Tady. Nasaď si rukavice.
Vápno je agresivní.
Tak sleduj.
Vezmeš zednickou lžíci…
a mícháš.
Tady. Dobrou chuť.
- Slečno? - Ano?
- Hned to přinesu. - Díky.
Hej!
Ano, pane?
- Co to má být? - Steak a hranolky.
Objednal jsem si steak a hranolky, ale se zelenými fazolovými lusky.
Jsou snadné, dlouhé, tenké a zelené.
- Vidíte tam něco takového? - Ne, nevidím.
A máme to.
Dokážete tu objednávku přinést celou? Máte na to intelektuální kapacitu?
- Omlouvám se. Půjdu to… - Koho zajímá, že se omlouváte?
Očekává se od vás kompetentnost.
Není to tak těžké.
Heleďte, řekla jsem jim to, tak si běžte stěžovat do kuchyně, jasný?
Mluvte se mnou slušně.
To vy se mnou mluvte slušně! Od začátku se mnou jednáte jak s onucí.
Kdo si myslí, že je?
Jsem holka, kterou otravuje obsluhovat debily jako vy
v těchhle vesnických hadrech.
Dělej svou práci.
Nemám snad pravdu?
Co je to za kreténa?
Co to děláš?
- Obědová směna neskončila. - Pro mě jo. Slyšels, jak se mnou mluvil?
- Nejsem jeho služka! - Ne, jsi princezna.
To jsem princezna, když chci respekt?
Mluvil s tebou jako ty s ostatními předtím. Nepříjemné, co?
Že, kluci? Není milé, když s váma jednají jak s onucí, protože platí účet.
Jsi na druhé straně. V prvním patře. Tady se s náma život nepárá.
Už se prober a otevři oči, sakra!
Žít si v bavlnce bude bez prachů těžký.
Chce tam zelené fazolky.
- Zelené fazolky. - Dobře.
Na.
Dobře, tady.
Hej, Stello, počkej.
Souhlasíme s tebou, že je to píčus.
- O tom žádná. - A co si takovej píčus zaslouží?
Dáreček.
Myslím, že to ještě chybí obloha.
Další dáreček.
Jestli bude chtít přidat, ať řekne.
Drž se, Stello!
- Dobrou chuť. - No tak vidíte!
Proč jsi ten dům nikdy neprodal?
- Je to sentimentální. - Jsi sentimentální?
- Míchej. Ztvrdne to. - Míchám.
Nejeď moc rychle, ublížíš si.
O 100 euro, že se ani nepohne, kámo.
Jeď! Rychle!
Kdo uklízí a kdo umývá nádobí?
Na mě se nedívej. Já ne. Celý den jezdím na kole. Ani se nehnu.
Dneska jsem obsloužila 90 hostů.
Ani náhodou. Alexi, jsi na řadě.
- Cože? - Umyj to nádobí.
Táta mě nenechal vydechnout. Jsem mrtvý.
Přestaňte si stěžovat. Je to ohrané.
- Ve vašem věku… - „Ve vašem věku“? Tuhle už známe.
Ve vašem věku jsem pracoval 25 hodin denně.
Bylo to černobílé a za pár franků.
Jedl jsem chleba s olejem! Ten stůl neuklidím.
Zvládnete to. Já jdu spát.
- Zvracet můžeš později. Nejdřív uklízet! - Cože? Ty se nutíš zvracet?
To bylo dřív. Teď už to dlouho nedělám.
Kdy to bylo?
Proč o tom vlastně mluvíme?
Není to důležité. Je to minulost.
Je to důležité! Tak kdy?
Pardon, tebe to teď zajímá?
- Ano! - Tak promiň.
To jsem si neuvědomila.
Takže.
Vlastně jsem byla rok anorektička. Zhubla jsem deset kilo. Bylo to vidět.
- A nic jsi neřekla? - To jsem to měla říct tvojí sekretářce?
Někdy ti ani neřekla, že jsme volali.
- Mohli jsme si promluvit! Byl jsem tu! - Nebyl jsi tu nikdy a pro nikoho.
Ale ano.
Opravdu? Tak kdes byl, když jsem byl na noc ve vězení?
- Strávil jsi noc ve vězení? - Kouřil jsem trávu.
O to nejde. Kdes byl?
Nebyl jsi tu. Nikdy jsi tu nebyl.
To Philippe pro mě přijel.
Co je to dneska s váma?
Philippe?
Řekni něco.
Jako co, tati?
Mají pravdu. Nikdy jsi tu pro nás nebyl.
Třeba když jsem měl zánět pobřišnice. Dva týdny jsem ležel v nemocnici.
Měl jsem bolesti, bál se a tys tu nebyl.
- Byl jsi v Tokiu. Ani nevím proč. - Pracoval jsem! Denně jsem volal.
Řekli, že jsi v pořádku. Nemohl jsem jen tak přiletět.
Jasně.
Máma by přiletěla.
Tak fajn.
Dneska mám soud a za všechno můžu já.
Tebe jsem donutil zvracet,
tys kvůli mně bral drogy.
Můžu za všechny vaše problémy.
Klidně pokračujte. Jak je libo.
Já to přežiju. Jen do mě.
Zánět pobřišnice… Moje vina.
Globální oteplování… Moje vina.
A co hladovějící děti?
Mlč!
Dobré chutnání.
- Co tu chce? Kdo to je? - Přestaň mi krást zákazníky.
- Krást ti zákazníky? - Jo.
Myslí si, že je to Uber? Zešílels?
Přestaň to dělat, jo?
Jinak co?
Sbal si tu přetíženou rikšu a vysmahni!
Vtipný.
- Co ten ananas, co máš na hlavě. - Mluvíš se mnou?
Víš, co ti ten ananas udělá? Zahráváš si s ohněm, chlapče!
Jako fakt?
- Vážně? - Do prdele!
Moje Air Maxy. To se ti povedlo.
- Jsou od Parry. - Jo.
Odkud je máš?
- Koupil jsem je někde na netu. - Sneakers Marseille Resell?
- To je ono. Znáš to? - Jo.
- Vyvalil jsi za ně 800 euro? - Jo.
To je ten, co je ode mě koupil za 800!
Mohls je mít za 400. Já tam dal 800 jen tak z prdele.
To je jedno. Už mi chyběly jen tyhle.
Jak to myslíš?
Teď mám kompletní řadu Air Max.
Kdybych je chtěl prodat, dostanu tak 40 tisíc euro.
Čtyřicet litrů?
A řídíš tuk-tuk?
- Seš vůl. - Jasně. Když to řekneš takhle…
Ne, protože v této chvíli…
- To je jedno. - Počkat.
- Ty je máš fakt všechny? - Ano.
- Teda měl. Tyhle jsou zničené. - To jo.
Otřu ti je.
To je milé, dík.
- Ta druhá taky. - Sakra, furt tam je skvrna.
Aha…
Nedivím se, že to nejede. Je to zablokované.
Zkus to teď.
Aha! Chytlo to.
- Pusť vodu. - Jo.
- Tak co? - Vlažná.
- Ohřívá se. Dobrá. - Ano?
Jsi instalatér amatér?
Měli jsme na střední projekt.
Projekt? Jaký projekt?
- Taková blbost. - Jen mluv.
- Povídej. - Tak jo.
S kámošema jsme přesměrovali odpadní trubky ze záchoda
přímo do sprchy od ředitele.
A byla to teda makačka.
Dva měsíce jsem na netu studoval instalatérské návody.
Naučil jsem se svářet. Chápeš to?
Napojil jsem 300 metrů trubek.
Nevím, jestli mám být ohromen, či zklamán.
Pro jednou ohromen?
Seš pěknej hajzlík.
Jak se ta velká mešita jmenuje?
To jako fakt? To je Notre-Dame de la Garde.
- Jak jsi sehnal ty Parry? - Kámoš pracoval v Nike.
Z každé limitované řady dal jeden pár bokem.
Já ho prodal a zisk jsme si rozdělili.
Cyklotaxíky zatím jdou, ale celý život to dělat nebudu.
Je to vopruz.
- Taky mám nápad na jeden byznys. - Jo?
- Co je to? - O tom mluvit nebudu.
Načal jsi to, tak mluv.
Dobře…
Jaký máš největší problém?
Můj největší problém? Jen tak z hlavy, co mě teď napadá.
Na sídlišti teď jedna holka měla děcko
a všem vykládá, že je moje.
Na smrt mámy přísahám, že jsem se jí ani nedotk.
- To jsem ne… - A to není všecko. Ten prcek je zrzavej.
- Jsem snad zrzavej? - Ne.
A ještě horší je, že po mně chce prachy.
Poslal jsem ji do hajzlu a její bratranci mi teď chtěj nakopat.
Dobře. Skončil jsi? Skutečný problém.
Cože? Tys ty její bratrance neviděl.
Mluvím o problému s botama.
Tak poslouchej.
Je to jednoduché. Co je nejhoršího na nových botách?
- Ta pražma ještě není? - Ne.
- Matthiasi! Haló! - Už!
- Vy tam snad spíte! - Promiň.
Čtrnáctka na to už deset minut čeká.
- Pohněte! - Díky.
Nazval jsem to „Bota na míru“.
Co?
Není to brutál?
Na mým sídlišti by ti za tohleto rozbili držku.
Ne, protože…
Nechápeš to.
Cítím se provinile.
Já taky. Cítím, že jsem zradila nejlepší kamarádku.
- Odvoláš svatbu? - Proč?
Počkat, ty o tom nevíš?
- O čem? - Moje uklízečka…
zná zahradníka Grimaldiho, jehož teta pracuje pro Lombardoty.
A ta teta se prý na trhu
potkala s Marguerite,
která, jak víme, pracuje pro Bartekovy.
A prý se najednou rozplakala a všechno jí to vyzvonila.
- Ale co? - Jsou na mizině!
Promiň, řeklas „na mizině“? Jak na mizině?
Nemají ani vindru.
Někde se skrývají.
Společník jejich táty ho asi podrazil.
Prý utekl do zahraničí.
- Ferruccio? - Jo, tak nějak se jmenuje.
Před dvěma dny jsem ho potkal v klubu.
Odvoláš teda tu svatbu?
Nebylo to snadné.
Ze dne na den jsem se stal otcem i matkou.
Snažil jsem se tu situaci zvládnout co nejlépe.
Že jsem mohl být lepší? Ano…
- Nic vám nechybělo. - Ne, pokud jde o peníze.
Scházely nám jiné věci.
Proč jsi nám lhal? Proč jsi mlžil, když máma onemocněla?
Neřekli jsme vám to, abychom vás ochránili.
Hele, tati, někdy mi přijde, že nás máš za blbce.
- Za neschopné. - Jo.
Zbohatlé rozmazlené spratky…
Totálně povrchní…
Ale vůbec ne. Jsem na vás hrdý, děti.
- Ha! - A hele, zase lžeš.
Přestaň s tím už.
Tati?
- Přísahám. - To jako fakt?
Přísahám!
- No vidíš. - Mnohem lepší.
- Jsi na řadě! - Dej mi chvilku.
Hele…
proč ses znova neoženil?
Kvůli vám.
Byla máma tvoje první?
O tomhle se nebudu bavit.
- Nikdy o vás dvou nemluvíš. - Ne.
- Ty se stydíš? - Ano.
Výborně. V tom případě začnu já.
Poprvé jsem to dělala na záchodě na střední.
- Ty taky? - Jasně.
- Já taky! Vzadu? - No jasně.
Co ty, Philippe?
Pamatujete naši fenku Fripouille?
Ne! Ale no tak! Fripouille ne! Jednou… Jste blbí.
Jednou utekla k sousedce.
- Bylo to s ní. - To jo.
Pěkně ty jeden.
Aspoň nám řekni, jak jste se poznali.
Tvou verzi neznáme.
S tátou jsme byli povoláni na stavbu do Monaka.
Ten dům byl úžasný.
Ale proti mámě to nebylo nic. Bylo jí 17.
Neměl jsem moc kuráže, ale malého Poláka Barteka si všimla.
Nakonec jsem ji pozval do nóbl restaurace.
Týdny jsem na to šetřil, ale objednala si toho tolik,
že jsem na to neměl.
A cos udělal?
Dohodl jsem se s majitelem a zdarma mu udělal terasu.
Máma se o tom nikdy nedozvěděla.
- Teď hraju já. - Aha.
Mrkej.
- Ani nemusíš šlapat? - Ne!
- Jede to samo. - Úplně samo?
- Jen neplýtvej baterkou. - Promiňte!
- Taxi! - Haló, taxi!
Skončil jsi? Čekám tu na tebe!
Skoro. Za chvíli přijdu.
Jak to jde, lenoši?
Počkat,
Matthias říkal,
že příště bude potřebovat o kilo víc manga.
Dobře! Díky.
Okamžik, na který všichni čekáte. Výplata!
- Célia. - Díky.
- Yanis. - Díky, šéfe.
- Stello, dobrá práce. Děláš pokroky. - Díky.
- Matthias. - Díky.
- Marco. - Díky.
- Už nejsem na mizině. - Dobře.
- Kdo si dá drink? - Teď jsi na to kápl!
Kuchyň proti obsluze.
Na tři? Raz, dva, tři, teď!
Jeď!
Ferruccio? Už tě slyším.
Juan Carlos kolem mě slídí.
Tady už přestává sranda.
- Už to trvá příliš dlouho. - Já vím.
- Jestli to víš, tak… - Chci si to tu užít.
Přesáhlo to má očekávání.
- Přísahám. - Řekni jim pravdu.
Jinak za to tvrdě zaplatíš.
- Já vím. - Víš, ale…
Přestaň mě peskovat!
- Dobře, ale… - Co projekt Claudel?
Tady jsou.
Podívej.
„Rima“? Tu značku neznám.
Dodávali boty basketbalovému týmu mého dědy. Ta firma už zanikla.
Jsou super. Jako Jordan One, ale klasičtější.
- Co s nima? Střelíme je na netu? - „Střelit na netu“? To myslíš vážně?
Víš co? Dáme tenhle model zpátky do oběhu.
Jako ty od Stana Smithe. Všichni je chtějí. Jsou kultovní.
Přestaň furt s těma nápadama.
Je tvůj táta snad milionář?
Máš pravdu. Radši dál budeme jezdit s tuk-tukama.
Nech mě přemýšlet.
Mám lepší nápad.
Vezmeme ten model, znovu ho uvedeme,
zaplavíme s ním trh. Jako Stan Smith.
Tím rozdrtíme konkurenci.
- Moc vtipné. - Co?
Řekls úplně to samé, co jsem řekl já.
Akorát s přízvukem z Marseille.
Vůbec. Ani jsem neposlouchal. Měl jsem ten nápad už dávno.
Ty si fakt myslíš, žes na to přišel ty?
- Přestaň. - To myslíš vážně?
Seš jak Steve Jobs. To znám.
- Já na to přišel. - Já to řek.
To s tím Stanem Smithem! To myslíš vážně?
- Jako Steve Jobs. - Nech toho.
- Předstíráš to. - Už pár týdnů o tom uvažuju.
Hola.
Buenos días, Francis.
Co tady děláš?
Jak jsi nás našel?
Trochu jsem pátral a…
váš přítel Ferruccio…
Měl by si dávat pozor. Je snadné jej sledovat.
Teď už to chápu.
Chtěl jste dát dětem životní lekci, že?
Co chceš?
Představte si, že by vaše děti o té maškarádě zjistily?
Nevím, jestli by vám odpustily.
Opatrně. Už mě vydírali nebezpečnější lidé.
Nechci vás vydírat.
To bych nikdy neudělal.
Nikdy…
tatínku.
Jen jsem si přijel pro Stellu, a abych vám pomohl.
- Tak kolik? - Proč to říkáte?
Aby ses ztratil z jejího života. Kolik?
- O čem to mluvíte? - Jde ti o prachy.
To mě ranilo, Francisi.
Díky mně se z toho můžete dostat bez úhony
a mluvíte se mnou o penězích? Vy?
Myslete na děti, Francisi.
Trpěli už dost.
Smrt jejich matky, vaše nepřítomnost.
Nedávejte jim další důvod v nic nevěřit.
Do kopce je to mnohem těžší.
Podívej se na ty lýtka.
No fakt!
To je načasování.
- Juane Carlosi, co tu děláš? - Mi amor!
Už všechno vím, mi amor.
Ale teď už jsem tady!
Něco nám uniklo?
Skončil jsem, tati. Funguje to.
- Juane Carlosi? - Osobně.
Poslouchejte pozorně! Všechny problémy jsou vyřešeny. Todos.
Vzal jsem si protipůjčku
na nemovitosti v Argentině, abych splatil vaše dluhy.
- A to znamená? - Že můžete jít domů.
To není možné.
- A naše účty? - Odblokované. Peníze už nejsou problém.
Je to pravda?
Proč mlčíš, tati?
Emoce.
Počkat, já to nechápu. Tak je to pravda?
- Slyšeli jste ho. - Fakt?
Já ho žeru!
Ma che bello!
- Jsme zas bohatí! - Tati, jsme zas bohatí!
Jsme zas bohatí!
- Počkám vás venku. - Cítím vůni peněz.
- Voní tu peníze, že jo? - Jo.
Šampaňské! Nebo ne.
Jdeme, tady už nespíme.
Vamos, cariño.
Pojď, tati. Jedeme.
Bože, je krásná.
Neublížili ti, princezno?
Lásko.
- Cariño. - Máš tak jemnou pleť!
- Tak dlouho jsme čekali. Budeme se brát. - Tolik mi chyběla.
- Pojďme. - Cariño.
Te quiero.
Budou zuřit.
Ale ten debil Juan Carlos má pravdu.
Jak mohou čelit výzvám,
když nemůžou věřit vlastnímu otci?
Jsou silnější, než myslíš.
My si teď tykáme?
Vždycky jsem si to představovala, tak jsem to chtěla zkusit i nahlas.
Musíš jim o všem říct.
Moje princezna si toho idiota vzít nesmí.
Nikdy mi neodpustí.
Cos udělal, bylo naprosto zvrácené.
Z toho se nevykroutíš.
Ale navzdory všemu tě vždy budou milovat.
Jednou si to uvědomí.
- Nebudu žít věčně. - Přesně. Tak s pravdou ven.
Zavolej dětem. Chci je vidět a přiznat se.
- Jsi si tím opravdu jistý? - Ano.
- Hola. - Tak řekneš mi, kam jedeme.
Jedeme se vzít.
- Ne, kam jdeme? - Budeme se brát. Teď.
Počkat. Ne.
Co můj otec, bratři? Ne. Řekl jsi jim o tom?
Neboj. Na to bude čas pak. Uspořádáme velkou oslavu.
Na prvním místě jsou naše srdce
v momentě jednoduchosti a autentičnosti.
Argentinská kultura.
Stello, vale.
Je to nejhezčí den našeho života.
Tak pojď. Vale! Jdeme.
- Vale. - Počkej, to je táta.
Dej, překvapíme ho.
- Hola, Francis. - Juan Carlos?
Dej mi Stellu. Chci s ní mluvit.
To bude problém, Francisi. Zrovna jsme na radnici.
Co děláte na radnici, sakra?
Co bychom asi mohli dělat na radnici?
Je na radnici.
Budou se brát.
Poslyš, tak takhle ne.
Poslouchej. Všechno jí řeknu.
Rozumíš? Všechno jim povím.
Díky, to je dojemné. Vyřídím jí to.
Dej mi mou dceru k telefonu!
Uvidíme se u večeře. Uspořádáme velkou oslavou.
Už to není překvapení…
Tohle nedovolím! Jedu tam!
- Už jedu! - Co se děje?
- Je dojatý! - Je to má dcera. Miluju ji.
- Já vás taky. Já taky. - Řekl, že tě má rád?
- Mělas ho slyšet. Je v sedmém nebi.
Málem dostal infarkt. Neuvěřitelné.
Radši to vypneme. A je to.
Ten hajzl zavěsil.
Philippe a Alexandre jsou dole.
Hned jsem tam.
Omlouvám se.
- Zdravím. - Zdravím.
Pardon.
Začneme?
Dobrý den.
Jako starostův zástupce…
bych vás tu rád přivítal.
Co se děje, tati?
Sestra chce udělat strašnou hloupost.
To se děje.
- Jakou hloupost? - Chce se vdávat.
Jak vdávat? Jako teď?
A tak úspěšné manželství
začíná tím,
že musíte umět komunikovat.
Ale také…
jeden druhému naslouchat.
Pro mě to nebylo snadné.
Naštěstí není má žena slepá.
Rychleji.
- Vale! - Tak dál.
Por favor.
Proč chceš tu svatbu zastavit?
Tak mluv, tati!
Takže se berete ve společném majetkovém režimu, ano?
Prosím?
To znamená, že co je moje, je i tvoje.
Ano, a naopak.
Povstaňte.
Na co čekáte?
Stello Barteková, narozená v Monaku, berete si…
Kevina Lepoutrea… narozeného v…
Kevina Lepoutrea?
Kevin Lepoutre?
Chápu, že jsi zmatená. Vysvětlím ti to.
Můj otec…
musel utéct před diktaturou.
Hledali ho, a tak jsme si změnili jméno.
- Nic víc. - O tom jsem teda nevěděla.
Stello, pochybuješ snad o mně?
Po všem, co jsem pro tebe a pro tvou rodinu udělal?
Pro tvého otce?
Stello, no tak.
Cariño…
Počkejte!
Slečno Barteková…
berete si pana Lepoutrea za svého manžela?
Mohl bych být „Del Potro“.
Ano?
Ne?
Ne.
Stello, ne.
Tati?
Nevdávej se.
Ne za něj.
- Proč? - Jde mu jen o tvé jmění.
Prodal pozemky v Argentině, aby nám pomohl. Ne snad?
- Ano. - Nikdy nic neprodal.
Nemusel nic zachraňovat.
Nechápu to.
- My taky ne. - Tomu nerozumím.
K žádné zpronevěře nedošlo.
Nikdy nám nezmrazili účty.
Majetek nezabavili.
Cože?
Ale tati, vždyť jsme tam byli. Viděli jsme, jak mi policie bere auto.
Bylo to nahrané.
- Bylo to domluvené. - Kým?
Mnou.
Nemůžeš si ho vzít. Pokusil se mě vydírat.
- Nikdy tě nemiloval. - Stello…
To je pravda. Přísahám.
Berete si tohoto muže za manžela?
Ne.
Tak jo.
Víte, Francisi…
Spíše takhle…
Možná jsem vaši dceru ztratil, ale vy…
ztratíte děti.
Ty svině. Podvodníku jeden!
Hasta luego.
Je mi to líto.
Mně je zas líto, že jsme ti ukradení.
- Proč jsi to udělal? - Protože to bylo velice naléhavé.
Měli jste se vidět!
Ty ses měl za revolucionáře.
Totální lenoch,
který na žádné škole nevydržel víc než dva měsíce.
Tys zase…
utrácel peníze za šílené nápady.
Ale co je horší…
Já ti to toleroval.
A ty, zlato…
Z tebe se stal otravný rozmazlený spratek.
Všechno jsem ti dovolil.
Navíc sis chtěla vzít toho idiota, který ztělesňuje vše, co nesnáším.
Takhle nás vidíš?
Ne.
Teda už ne.
S tebou jsem skončila.
Zapomeň na nás.
O DEVĚT MĚSÍCŮ POZDĚJI
Je krásně.
Ano, je krásně…
a taky mě to tak deprimuje.
Dopis od dětí.
Marguerite…
další šek na nájem.
Co máš dnes v plánu?
Jdu na stavbu do Avignonu. Odkdy tě tohleto zajímá?
Dnešek je důležitý. Myslela jsem, že bys…
Marguerite! Radši mi připrav oblečení.
Ano, pane.
Ale zvládli jsme to skvěle.
Taková marže se každý den nevidí.
Tebe to netěší?
Ale ano.
Proč sjíždíš tady?
- Spletl jsem se. - Vrať se na dálnici. Proč jedeš tudy?
Znám zkratku. To nevadí.
Žádný strach.
Sto párů je málo.
Dvě stě je absolutní minimum.
- Pojď se podívat, kdo nosí Rima! - Promiňte. Co je?
- Ty vole, Kanye West! Jaks to dokázal? - To je šílený!
My se tu neflákáme. Všem se to líbí. Francouzům i Amíkům.
- Líbí se i Gilbertu Montagné. - Vždyť je nevidomej.
Hezký.
Ano, pane Solaro.
- Jestli objednáte 200, můžeme diskutovat. - Ahoj.
Jak je?
- To bych rád, ale… - Čau, brácho.
…pak by to chtěl každý. Přestaň!
V domě se nekouří.
Ale no tak.
To nepůjde. Sto párů je málo.
To je bordel. Chtěl jsem, ať tu uklidíte.
Hodím to k tobě, neboj.
- Co? - No jasně.
Ten sklad jsi měl udělat před měsícem.
Nemůžu být všude. Musím to dokončit u paní Renardové.
Jak vypadá? Zdá se, že už to tam dokončuješ nějak dlouho.
Chce si zašukat!
Ne, vy ne, pane Solaro.
- To je vůl. - Ano.
- Začneme s 200 páry? - Dvě stě?
Výborně, platí. Skvěle.
Malá objednávka, ale dobrý začátek.
- Přinesl jsem koláč. - Tos upekl ty?
Už jsou na cestě do Belgie. Pošlu vám fakturu a dokončíme to.
Děkuji, bylo mi potěšením.
Bezva. Ruku líbám…
Ne… děkuji. Na shledanou.
- Dvě stě párů! - Bravo!
Tak to máme. Cos to přines?
Vypadá to hnusně. Jedem!
Promiň, myslím, že jsem se ztratil.
Taky si myslím.
V kufru mám náhodou květiny.
Do toho!
Každopádně něco vymyslíme.
Jak to jde s tou restaurací?
Právě jsem podepsala nájemní smlouvu. Je to dobrý. Ale jíst zadarmo tam nebudeš.
Ta vzduchová bublina…
Ahoj, děti.
Projížděl jsem kolem, tak…
Všechno nejlepší, zlato.
Dům vypadá skvěle.
Dobře…
tak se mějte.
Znám někoho, kdo chtěl dát svým dětem lekci.
Nakonec dostal lekci on.
Tati!
Pojď.
Bude chleba s olejem.
Bravo!
Jo, tati!
Haló, Sophie? Tady Dimitri.
Dobře. Takže ta nic.
Její smůla. Bohatá husa.
To je Jacques?
Tady Patrick.
Ahoj.
Podle Facebooku jsi na jihu Francie.
Což takhle zajít na skleničku?
Skvělé! Fantazie.
Uvidíme se tam. Dobře.
Překlad titulků: Jan Kucherko