Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫מונקו,‬
‫הידועה גם בשם "הרקולס מונוקוס",‬
‫היא מדינה ריבונית עצמאית.‬
‫שנבנתה סביב נמל הדיג הקטן שלה‬
‫וידועה בשל מלאכות היד המקומיות שלה.‬
‫אנשי מונקו שמרו על ערכים של אותנטיות‬
‫ופשטות.‬
‫היי, יקיריי! יום הקניות שלנו ממשיך.‬
‫התחנה הבאה, "גוצ'י"!‬
‫ז'אן-צ'רלס, אמרתי גוצ'י.‬
‫בבקשה.‬
‫מונקו, בעלת הנופים הציוריים,‬
‫האווירה הקהילתית,‬
‫שבה אנשים מתאחדים‬ ‫כדי ליהנות מתענוגות פשוטים,‬
‫לחלוק רגעים של חברות…‬
‫איפה הוא?‬
‫ואחווה.‬
‫הצעירים שלה, שמקפידים על המסורות המקומיות,‬
‫מאזנים את אורח חייהם הבריא והפעיל‬
‫עם חוש עסקי טוב.‬
‫חסרים לך חמישה אירו.‬ ‫-‬‫חסרים לי...‬
‫אתה רואה איך נהגי מוניות מתנהגים?‬
‫זו הסיבה. ואז כולכם מופתעים.‬
‫לעתים קרובות נראים צעירים בשעות המוקדמות‬
‫אחרי לילה ארוך שבילו בעבודה.‬
‫איפה הסירה של אבא?‬
‫סירה?‬
‫- פיליפ -‬
‫- סטלה -‬
‫הדלת נפתחת בעצמה, או מה?‬
‫אני רוצה אספרסו ארוך,‬
‫- אלכסנדר -‬
‫ומיץ גויאבה טרי עם נגיעת ג'ינג'ר.‬
‫מונקו.‬
‫גן עדן קטן ומקסים‬
‫לאנשים שנהנים מהחיים ולא מונעים מעצמם דבר.‬
‫...סוף סוף אושר.‬
‫יחד עם אחד היזמים הגדולים‬ ‫של האזור היפהפה שלנו, בהנהגת‬
‫פרנסיס ברטק.‬
‫תמונה, בבקשה. הסתכלו לכאן.‬
‫מר ברטק?‬ ‫-מר ברטק? תודה.‬
‫אתה לחוץ בגלל הערב.‬
‫למה שאהיה לחוץ בגלל יום הולדת?‬
‫בשנה שעברה,‬ ‫סטלה כמעט חנקה את מנהל הקייטרינג.‬
‫כן, אבל…‬
‫הנושא היה לבן, והאידיוט הגיש שמפניה רוזה.‬
‫בוודאי. כשמסתכלים על זה ככה…‬
‫פרוצ'יו, תגדל ילדים בעצמך, ואז נדבר.‬
‫למזלי, התחמקתי מזה.‬
‫וזה מאוד לא הוגן.‬ ‫סטלה השתנתה מאוד בשנה האחרונה.‬
‫היא התבגרה.‬
‫זה ממש לא מה שביקשתי!‬
‫זה נורא. תסתכלו עליי!‬
‫בחיים לא הייתי מבקשת להיראות ככה.‬
‫מעצב שיער אידיוט!‬
‫חואן קרלוס, יקירי!‬
‫חואן קרלוס!‬
‫יקירי, זה נורא!‬ ‫-מה קרה, אהובתי?‬
‫תראה מה הוא עשה לי. אני מעוותת.‬
‫מעוותת? את נראית נהדר.‬
‫זה גורם ללחיים שלי להיראות שמנות.‬ ‫זה מכוער.‬
‫אני בדיוק עושה מדיטציה. תני לי שתי דקות.‬
‫סליחה, מותק.‬
‫סליחה.‬
‫שיט.‬
‫אני צריכה דקה להירגע.‬
‫אני עומדת לאבד את זה.‬
‫שלום, אבא, סנדק. אני יכול לדבר איתך?‬
‫מהר. יש לי פגישה.‬
‫זה יהיה מהיר. אל תדאג.‬
‫חשבתי על רעיון המאה.‬ ‫-שוב?‬
‫למה הוא בגרביים?‬
‫אני לא יודע.‬ ‫-אוקיי.‬
‫מה הדבר הכי נורא בקניית נעליים חדשות?‬
‫זה יכול להרוס לך את החיים.‬ ‫-לא יודע.‬
‫כפות הרגליים שלך כואבות.‬
‫נעליים בשווי 800 אירו‬ ‫מכאיבות לכפות הרגליים שלך.‬
‫במהלך השבוע שלוקח להן להתרכך, אתה מדדה,‬
‫יש לך שלפוחיות, לפעמים,‬ ‫על העקבים, על הבהונות.‬
‫סיוט.‬
‫התשובה בידיי.‬
‫ויקטור, אם תואיל בטובך.‬
‫- להיות בנעליו -‬
‫להיות בנעליו.‬
‫אני אסביר. זה קצת מופשט.‬
‫כפי שאתם רואים, אין לי נעליים.‬
‫למה?‬
‫כי ויקטור נועל את הנעליים שלי.‬
‫הוא ינעל אותן במשך שבוע כדי לרכך אותן.‬
‫חשבתי על הכול. אנחנו שוכרים האנגר עם שטיח.‬
‫אנחנו מעסיקים אנשים‬
‫שינעלו את הנעליים במשך שבוע.‬
‫קדימה. הדגמה. לך. רואה?‬
‫הוא מרכך אותן. אתה שומע את העור?‬
‫הלקוח חוזר אחרי שבוע.‬ ‫"סליחה, הנעליים שלי אצלכם?"‬
‫"לא!"‬
‫"הנעליים שלך לא אצלנו. הן נעלי בית עכשיו."‬
‫קדימה! היינו פה!‬ ‫איי בהאמה, מוחיטו, קייפיריניה…‬
‫מעניין.‬ ‫-מעניין?‬
‫מרגש! למה לעצור שם?‬
‫למשל, תחתונים חדשים.‬ ‫בהתחלה הם משפשפים בצד.‬
‫כאן? כן, גם לי. אותו הדבר.‬ ‫נוכל לפתח את זה.‬
‫אנשים יוכלו ללבוש את התחתונים שלך לשבוע…‬
‫"להיות בתחתוניו." זה פשוט קפץ לי!‬
‫בנוסף, למשל, אתה פותח חלון לרווחה,‬
‫לוקח כסף ופשוט זורק אותו.‬
‫זה לא יעבוד.‬
‫אתה לא ממש מבין מה אני מציע.‬
‫אבא?‬ ‫-אין לך מה לומר?‬
‫אבל, אבא, נו באמת!‬
‫השוק אינסופי!‬
‫לכולנו יש כפות רגליים! בכל מדינה!‬
‫אתה מכיר מישהו בלי כפות רגליים? לא.‬
‫אני אחשוב על זה.‬ ‫בינתיים, יש לי עבודה בשבילך.‬
‫קח את המסמכים האלה לאביניון.‬ ‫תחפש את מר נואי.‬
‫תגיד לו שאתה הבן שלי. הוא ישמח לפגוש אותך.‬
‫אתה מוסר את זה באופן אישי. תסתדר?‬
‫אני לא בטוח. תראה לי.‬ ‫-כמובן. תסתכל.‬
‫רואה?‬ ‫-עוד פעם אחת. אני לא בטוח.‬
‫שיט, זה מסובך.‬
‫אתה לא מבין.‬
‫במקום צוקרברג של הנעליים,‬ ‫אתה הופך אותי לשליח. תודה.‬
‫תקשיב, פיליפ.‬
‫העסק הזה הוא הירושה שלך.‬
‫אתה חייב להתחיל ללמוד איך הוא עובד‬
‫דרך משימות כאלה.‬ ‫-בסדר.‬
‫ואני מצפה לראות אותך‬ ‫ביום ההולדת של אחותך הערב.‬
‫כן, אבא.‬
‫מר פיליפ? אפשר להוריד אותן?‬ ‫כואבות לי הרגליים. הן לא במידה הנכונה.‬
‫תפסיק להתלונן. ברצינות.‬ ‫לא הלכת כמו שצריך.‬
‫אם היית, הם היו הולכים על זה.‬
‫- חברת ברטק -‬
‫בבקשה תגיד לי שלא תממן אותו.‬ ‫-כמובן שלא.‬
‫להזכיר לך כמה השקענו‬ ‫ברעיונות הגאוניים שלו?‬
‫תחתונים ממוזגים. סיגר אידוי.‬
‫אני יודע שאני מפנק אותם.‬ ‫אני צריך להיות נוקשה יותר.‬
‫הם צריכים זמן. הם איבדו את אימא שלהם.‬
‫פרנסיס, היא מתה לפני 15 שנים.‬
‫אני מרגיש כאילו זה קרה אתמול.‬
‫ואני יכול להיות קשוח. תראה את אלכסנדר.‬
‫אמרתי לו שאנתק אותו‬ ‫אם הוא יפספס עוד שעה בקולג'.‬
‫אלכס...‬
‫מתי נגמר השיעור של וירג'יני?‬ ‫-אני לא יודעת. למה?‬
‫יש לי מטלה להגיש. אני רוצה לדעת מה מצבה.‬
‫אז הבת שלי עושה את העבודה בזמן‬ ‫שאתה עושה את אימא שלה?‬
‫אני לא יכול לעשות הכול.‬
‫מגיעה לך הצלפה על זה!‬
‫וואו. מה זה החרא הזה?‬
‫יתלכלכו לך המכנסיים!‬
‫מונקו היא לא מה שהייתה פעם.‬ ‫-לגמרי.‬
‫והוא פשוט חונה לידי בלי בושה.‬
‫בוא ננסה לא לשרוט את הזבל שלו.‬
‫הוא אהב את "להיות בנעליו"?‬
‫אתה צוחק? הוא מת על זה! הוא אמר "וואו".‬
‫בוא נחגוג!‬
‫"סטלה,‬
‫סטלה"‬
‫אתן יודעות, לעתים קרובות אני‬ ‫מתגעגע לראות את הזריחה מעל הפמפס.‬
‫לקחת את הגיטרה‬ ‫עם הגאוצ'וס שלי ולשיר כל הלילה.‬
‫אבל אני מסתכל על כוס השמפניה הזאת‬
‫ואומר לעצמי שוויתרתי על הרבה‬ ‫כשעזבתי את אדמת אימי,‬
‫אבל נותרו כמה תענוגות.‬
‫והגדול ביותר הוא שאת נמצאת בחיי, סטלה.‬
‫זה מקסים.‬ ‫-מצטער.‬
‫הרגש.‬
‫הם כל כך איטיים. זה לא ייאמן.‬
‫"סטלה,‬
‫למה עזבת ככה?..."‬
‫מישהו ראה מיץ אשכוליות?‬
‫הזמנתי לפני עשר דקות. למה הוא לא אצלי?‬
‫אני מצטער, גברתי.‬
‫שאכתוב את זה? זה קצת מסובך.‬
‫כלום לא השתנה פה.‬
‫מתיאס? מה אתה עושה פה?‬
‫דודה שלי ביקשה ממני לעזור.‬
‫אני שמחה לראות אותך.‬
‫כדי שאשרת אותך כל הערב, אין לי ספק.‬
‫מיץ האשכוליות שלך, גברתי.‬
‫תודה.‬
‫תשתי הכול. שתקבלי את כל הוויטמינים.‬
‫דרך אגב, יום הולדת שמח.‬ ‫-תודה.‬
‫אהובתי?‬
‫אני באה. סליחה.‬
‫את מכירה אותו?‬
‫מי זה?‬ ‫-רק אחד המלצרים.‬
‫בסדר. בואו נגיש את השמפניה.‬
‫עשרים וארבע.‬
‫סטלה הקטנה שלנו בת 24 היום. את מאמינה?‬
‫את זוכרת את היום שבו היא נולדה?‬
‫ברור שאת זוכרת.‬
‫לעתים קרובות אני תוהה‬ ‫אם אני מסוגל לגדל אותם בעצמי.‬
‫מה דעתך?‬
‫היא עונה?‬
‫כשאני מדברת עם בעלי המנוח‬
‫ואומרת לו שנתת לי העלאה,‬ ‫נראה לי שאני רואה אותו מחייך.‬
‫אני מתגעגע אליה כל כך.‬
‫אני יכולה להתנדב אם תרצה.‬
‫להתנדב? כלומר?‬
‫אתה צריך אישה חדשה.‬
‫אתה לא הטיפוס שלי, אבל על כף המאזניים‬
‫אני מעדיפה להתחתן עם גבר עשיר‬
‫מאשר לעבוד אצל אדם מדוכא.‬
‫אני לא מדוכא.‬
‫אוקיי, מרגריט, פיליפ הגיע?‬
‫אלך לבדוק.‬ ‫-בבקשה.‬
‫אני לא מדוכא.‬
‫אני מדוכא?‬
‫שמפניה!‬
‫קדימה, קרליטו!‬ ‫-בסדר.‬
‫אני אראה לכם‬ ‫איך פותחים שמפניה עם חרב בארץ שלי.‬
‫תקפיץ את הפקק!‬ ‫-אהובתי.‬
‫את יפהפייה.‬
‫קדימה, אלוף!‬ ‫-חואן קרלוס!‬
‫בבקשה, הדבר החשוב ביותר‬
‫הוא שתישאר יציב.‬
‫אוקיי? י-ציב.‬
‫יציב לחלוטין.‬
‫כמו פסל.‬ ‫-לך על זה, חואן קרלוס!‬
‫לך על זה, חואן!‬ ‫-תקפיץ את הפקק, אהובי!‬
‫סטלה, פשוט... ששש.‬
‫סליחה.‬
‫מה זה?‬
‫שמפניה משובחת...‬
‫פרחח.‬ ‫-הוא זז?‬
‫כן, הוא זז!‬ ‫-ברצינות, הוא זז.‬
‫זזת!‬
‫יציב!‬
‫י-צ-י-ב, יא חרא, מזדיין! כן?‬ ‫-יקירי?‬
‫אבא כאן. שנדבר איתו?‬ ‫-אבא? כן.‬
‫תמצאו לי מלצר בלי פרקינסון! אני אחזור.‬
‫אני מקשיב.‬
‫קודם כול, פרנסיס...‬
‫אני יכול לקרוא לך פרנסיס?‬ ‫-לא.‬
‫אבא...‬ ‫-לא משנה.‬
‫אז ככה.‬
‫קודם כול,‬
‫רציתי להודות לך על המסיבה.‬
‫אני בדיוק כמוך.‬
‫אעשה הכול בשביל סטלה.‬
‫לאהבת חיי, הסיבה שהלב שלי קיים.‬
‫אני לא מדבר ספרדית.‬
‫כידוע לך, כבר כמה חודשים‬ ‫שסטלה ואני תוהים...‬
‫זה בסדר אם אנקה אותו?‬
‫זה היה הרובה של אבא שלי.‬
‫הוא השתמש בו כדי לסלק את הטורפים‬
‫שארבו ליד ביתנו.‬
‫כמו שאמרתי, סטלה ואני ביחד כבר זמן מה.‬
‫רציתי לבקש ממך...‬ ‫-כן?‬
‫את ידה.‬
‫לא הבנתי את זה.‬
‫סטלה ואני רוצים להתחתן.‬ ‫-לא פחות!‬
‫אפשר לשאול אותך שאלה?‬
‫בבקשה.‬
‫אתה עובד?‬
‫כרגע, לא.‬
‫אני לא יודעת אם אתה מודע לכך שיש משבר.‬
‫מה התוכניות שלך לעתיד?‬
‫חוץ מלהתאמן על החבטה שלך‬ ‫ולהשמיד את המרתף שלי.‬
‫התוכנית המקורית‬
‫היא שייט קצר לכמה חודשים באוקיינוס ההודי.‬
‫לירח הדבש שלנו.‬
‫רעיון טוב.‬ ‫-כן!‬
‫עם איזה כסף?‬
‫מה הוא אמר?‬ ‫-עם איזה כסף?‬
‫הבעיה היא, בגלל המשבר בארגנטינה...‬
‫המשבר הוא בהחלט...‬
‫נורא.‬
‫אני יודע, זה קשה מאוד.‬
‫כל ההון המשפחתי שלי תקוע בבואנוס איירס.‬
‫אבל בינתיים...‬ ‫-בכל מקרה,‬
‫לא אוכל להשתמש בחלק שלי בחברה‬ ‫ובכסף שאימא השאירה לי?‬
‫את לא מתכוונת ברצינות‬ ‫להתחתן עם הבחור הזה?‬
‫אני כאן!‬
‫אדם שלא יודע מה המשמעות של עבודה.‬
‫ההגדרה שלך.‬
‫זו שלפיה אתה לא רואה את המשפחה שלך.‬ ‫-תקשיבי, ילדה שלי...‬
‫אני אהיה ברור. אני מתנגד לנישואים האלה.‬
‫נישואים, לא! ברור?‬
‫אתה לא מבין, אבא'לה.‬
‫מה?‬
‫אני לא מבקשת רשות.‬
‫בסדר, קדימה. בוא נלך.‬
‫לא, סטלה! תחזרי הנה!‬
‫סטלה!‬
‫תקשיבו, כולם!‬
‫עצרו את המוזיקה.‬
‫שקט!‬
‫לחואן קרלוס ולי יש הודעה חשובה.‬
‫אנחנו מתחתנים!‬
‫בראבו!‬
‫מוזיקה!‬
‫מוזיקה, בבקשה!‬
‫כן, פרוצ'יו?‬ ‫-כפי שחששתי.‬
‫הוא לא נסע.‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫פיליפ לא נסע לאביניון.‬
‫הוא שלח מישהו במקומו.‬ ‫-מה?‬
‫אני שולח לך סרטון‬
‫שהוא פרסם לפני שעה ברשת החברתית.‬
‫היי, תראו!‬
‫ככה אנחנו שותים במונקו.‬
‫אבל איפה הוא?‬
‫הוא שכר מטוס פרטי כדי לטוס לאיביזה.‬
‫אז אל תצפה שהוא יגיע לשם הערב.‬
‫בואו נעשה הליקופטר עם הבולבול,‬ ‫בתוך ההליקופטר.‬
‫בסדר, פרוצ'יו.‬
‫פרנסיס!‬ ‫-אדוני!‬
‫אדם נסער מאוד רוצה לראות אותך.‬
‫פרנסיס!‬
‫גיום, מה קרה?‬
‫איפה הוא? הבן שלך.‬
‫פיליפ?‬ ‫-לא, אלכסנדר.‬
‫הוא מבריז משיעורים, ואתה יודע מה עוד?‬
‫לא!‬ ‫-הוא מזיין את אשתי!‬
‫מה?‬ ‫-ולחשוב שקיבלתי אותו לאוניברסיטה שלי‬
‫כטובה עבורך, כשהוא נזרק מכל מקום אחר.‬
‫שילמתי על השיפוץ של אולם הספורט שלך!‬ ‫-איפה הוא?‬
‫אני ארסק לו את הפנים.‬ ‫-תירגע.‬
‫קדימה! כולם עירומים בבריכה!‬
‫פרחח!‬ ‫-מר רומבי. טוב שבאת.‬
‫אתה שוכב עם אשתי!‬
‫תגיד לו שהכול שטויות.‬ ‫-רגע, אלכס…‬
‫שיט, אבא!‬ ‫-וירג'יני?‬
‫קלרה?‬ ‫-שיט.‬
‫אתה... הוא שוכב עם הבנות שלי!‬ ‫אני אהרוג אותך.‬
‫נו באמת, גיום!‬
‫אלכסנדר!‬
‫לא תתפוס אותי!‬
‫אדוני?‬
‫אתה בסדר?‬
‫אבא?‬
‫אבא!‬
‫הפחדת אותנו!‬
‫מה קרה?‬
‫לאבא שלך היה התקף לב. אבל הוא בסדר.‬
‫מוססנו את הקריש.‬ ‫-נהדר.‬
‫איך?‬ ‫-עם ניטרוגליצרין.‬
‫וואו, מכינים עם זה פצצות.‬ ‫-מה?‬
‫ראיתי את זה ב"מועדון קרב". לוקחים סבון,‬ ‫מזקקים אותו, ויש לך פצצה.‬
‫נהדר. תודה, IMDb.‬
‫סרט על אידיוטים שנלחמים. נושא מושלם.‬
‫הוא הרבה יותר עמוק מזה.‬
‫באמת?‬
‫אין עמוק יותר מהריק.‬
‫יש לך כדור נגד טיפשות?‬ ‫בכל מקרה אחי יאכל כל דבר.‬
‫אין צורך. למרות שאחי ישמח לתקוע גברת זקנה.‬
‫יש לכם מחלקת גרונטולוגיה?‬ ‫-אתם מגוחכים!‬
‫אומרת הבחורה שמגיעה לבית החולים‬ ‫בעקבים בגובה 12 ס"מ.‬
‫ארבעה עשר.‬ ‫-אנחנו מרוממים את עצמנו כמה שאפשר.‬
‫תקפוץ לי!‬
‫אלימות מילולית היא כלי הנשק של החלשים.‬
‫תודה, גנדהי.‬
‫הוא קם בשתיים בלילה ונותן שיעורים לחיים.‬
‫מתי אכלת ארוחת בוקר בפעם האחרונה?‬
‫ומי משבע הארוחות שלך היא ארוחת בוקר?‬
‫זו שבאמצע.‬ ‫-זה נמוך.‬
‫מספיק!‬
‫הוא שמן. זאת לא אשמתו.‬
‫ממתי אני שמן?‬
‫"שמן" זה לא עלבון.‬
‫גם לא מטומטם.‬ ‫-זו הבחנה.‬
‫אתם בלתי נסבלים.‬
‫מספיק.‬ ‫-תעשי סיבוב, כדור דיסקו.‬
‫בבקשה!‬
‫יש קיא על החולצה שלך.‬ ‫-לא שלי.‬
‫ילדים!‬ ‫-מה?‬
‫אני חושב שאבא שלכם זקוק למנוחה.‬
‫כן, סליחה.‬
‫אנחנו נלך, אבא.‬
‫תחזיק מעמד, אבא.‬ ‫-זוז מהדרך.‬
‫מה?‬ ‫-אתה מצחין מאלכוהול.‬
‫אתה מצחין מאישה זקנה.‬ ‫-שניכם מטומטמים.‬
‫בסדר.‬
‫גם אני אלך.‬
‫תודה. סליחה.‬
‫אתה חושב שהיא הייתה גאה בהם?‬
‫מי?‬
‫מי נראה לך?‬
‫- חודשיים לאחר מכן -‬
‫אבא!‬
‫-אבא! איפה הוא?‬
‫ראיתי סרט להנאתי,‬ ‫אבל אין יותר 4G, Wi-Fi, כלום!‬
‫כרטיסי האשראי שלי חסומים. כל השישה.‬ ‫השוטרים במשרד של אבא.‬
‫מה?‬ ‫-אבא!‬
‫אבא!‬
‫תפסיקי לצעוק.‬ ‫-איפה אבא?‬
‫אני לא יודע.‬ ‫-נחש מה?‬
‫הכרטיסים שלך חסומים?‬ ‫-והנייד שלך?‬
‫איך ידעתם?‬ ‫-גם שלנו.‬
‫אבא!‬
‫מה זה?‬
‫קדימה!‬
‫בשביל מי זה?‬ ‫-רגע.‬
‫משטרה!‬
‫תפתחו!‬ ‫-אתה טיפש, או מה?‬
‫יש לנו צו חיפוש!‬ ‫-שיט.‬
‫מה לעזאזל?‬ ‫-איפה אבא?‬
‫תפתחו!‬
‫מה נעשה?‬
‫ילדים!‬
‫מכאן!‬
‫נברח מאחור.‬
‫קדימה!‬ ‫-יש לו רובה!‬
‫אוי, שיט.‬
‫מה הם עושים?‬
‫הם מחרימים אותה.‬ ‫-סליחה?‬
‫בואו.‬
‫התינוקת שלי.‬
‫עצור!‬
‫צא החוצה!‬
‫אבא!‬ ‫-הוא משוגע!‬
‫קדימה, צא החוצה. היכנסו, ילדים.‬
‫לשם?‬ ‫-היכנסו!‬
‫לא!‬ ‫-מהר! פנימה!‬
‫קדימה!‬ ‫-אוי, שיט.‬
‫סגור את הדלת!‬ ‫-זה מגעיל.‬
‫סע!‬
‫מושלם.‬
‫תודה.‬
‫אבא, תסביר עכשיו או שאאבד את זה.‬
‫גם אני רוצה לדעת, או שאאבד את זה גם!‬
‫תירגעו. יש בעיות בחברה.‬
‫אילו בעיות?‬
‫היחידה לחקירות הונאה‬ ‫עברה על החשבונות שלנו.‬
‫הם גילו מעילה בכספים.‬ ‫-אילו כספים?‬
‫מה זאת אומרת "כספים"?‬ ‫-מעילה זה...‬
‫הכוונה היא הונאה.‬ ‫-כשמועלים בכספים.‬
‫לעזאזל, אתה כותב לוויקיפדיה?‬
‫פיזרנו כספים בכל מקום,‬ ‫מה שהסתכם בהתנהגות פסולה בכוונה.‬
‫עבירה שגוררת עונש‬ ‫לפי סעיף אי-314-1 בחוק העונשין.‬
‫לא הבנתי.‬ ‫-החשבונות שלנו הוקפאו.‬
‫אנחנו מרוששים ורוצים לזרוק אותנו לכלא.‬ ‫-מה?‬
‫אלוהים.‬ ‫-הם... לכלא?‬
‫הם לא יכולים לשלוח אותך לכלא.‬
‫לשלוח אותנו לכלא!‬
‫לא עשיתי שום דבר.‬ ‫-גם אני לא.‬
‫גם אני לא.‬
‫אף אחד. אז מי כן?‬
‫אני לא בטוח,‬
‫אבל פרוצ'יו נעלם פתאום אתמול בבוקר.‬
‫חשבתי שהוא כמו אח בשבילך.‬
‫שיט.‬ ‫-אבא, לאן אנחנו נוסעים?‬
‫למקום מסתור. רחוק ממונקו.‬
‫אבל איפה?‬ ‫-מרסיי.‬
‫מרסיי?‬ ‫-מרסיי?‬
‫אתה לא בסדר בראש. מרסיי?‬
‫בסדר!‬ ‫-אני מתחרפנת!‬
‫נשיפה מהאף...‬ ‫-אני מתחרפנת!‬
‫לא יכול להיות שזה קורה.‬
‫מה לגבי החתונה שלי? מה אגיד לחואן קרלוס?‬
‫את לא תגידי לו כלום.‬
‫מרגע זה, אתם לא מדברים עם אף אחד.‬
‫משפחה או חברים.‬
‫אני חייב לתקן את זה‬ ‫לפני שהמשטרה תמצא אותנו.‬
‫לנשום.‬ ‫-הטלפונים הניידים שלכם.‬
‫למה?‬ ‫-הם יכולים לאתר אותם. גם אם הם כבויים.‬
‫ראיתי את זה בסרט תיעודי.‬ ‫צריך להסיר את הסים והסוללה.‬
‫אבא!‬ ‫-הוא זרק אותם!‬
‫טוב, סטלה.‬ ‫-מה?‬
‫סטלה! אמרתי את כל הטלפונים שלכם!‬
‫אני רוגע ושלווה.‬
‫שיט, מרסיי.‬
‫לכו מפה!‬
‫סתמי, כלבה! תעופו מפה!‬
‫אתם באים?‬
‫איפה אנחנו?‬
‫זה הבית של אבא שלי. גדלתי כאן.‬
‫בסדר. אני היחיד שמפחד?‬
‫חכו לי!‬
‫חכו פה. אני צריך למצוא את לוח החשמל.‬
‫זה רק סיוט. אני אתעורר.‬
‫שיט!‬
‫שיט. מוזנח פה נורא.‬ ‫-לא יכול להיות גרוע יותר.‬
‫לא, יכול להיות.‬
‫זה עובד?‬
‫כן.‬
‫טיפה צבע והוא יהיה כמו חדש.‬
‫בואו, אעשה לכם סיור.‬
‫זה לא עובד.‬
‫וגם זה לא.‬
‫חדרי השינה למעלה.‬
‫תיזהרי.‬
‫ממה?‬
‫אני חושב שיש כאן חדר שינה.‬
‫זה כן עובד!‬
‫יש לנו מזל! יש מזרנים.‬
‫איזה מזל! רק חדשות טובות.‬
‫ואני רעב.‬ ‫-גם אני.‬
‫בואו נזמין סושי!‬
‫כן, סושי!‬
‫קדימה!‬
‫יש לכם כסף?‬
‫הסוד הוא להספיג את הלחם לגמרי.‬
‫למדתי את זה מאבא שלי, באתרי הבנייה.‬
‫תאכלו את זה בבוקר,‬ ‫וזה ישב לכם בקיבה כל היום.‬
‫אני לא אוכלת את זה. זה שומני מדי.‬
‫לעמן האמת זה לא שומני כל כך.‬
‫את מעדיפה למות מרעב?‬
‫מתה, אבל חטובה.‬ ‫-טוב, ילדים.‬
‫מעכשיו והלאה אנחנו צריכים לדבוק ביחד.‬
‫בתור התחלה, אנחנו צריכים‬ ‫לחשוב מאיפה להשיג כסף.‬
‫הכול תמיד סובב סביב כסף.‬ ‫אולי ננסה לחיות בלעדיו לשם שינוי?‬
‫לא נמאס לכם להיות מנוצלים‬ ‫על ידי המערכת כעבדים של הקפיטליזם?‬
‫לא.‬
‫מה נעשה, אבא?‬ ‫-משהו שמעולם לא עשית.‬
‫לחשוב?‬
‫דיאטה.‬
‫לא.‬
‫לעבוד.‬
‫מה?‬
‫בוקר טוב! הגיע הזמן לקום.‬
‫מה השעה?‬
‫השעה שש.‬
‫שש בבוקר? השתגעת? אני צריך שמונה שעות.‬
‫לפחות הצלחת לישון קצת. לא עצמתי עין.‬
‫עכביש בהה בי כל הלילה.‬
‫ואני מצפה שתדאגו לארוחת ערב.‬
‫מה איתך?‬
‫כשהמשטרה בעקבותיי,‬
‫אני לא יכולה לצאת. זה מסוכן מדי.‬
‫ואני האכלתי אתכם כל חייכם. עכשיו תורכם.‬
‫קדימה לעבודה!‬
‫קומו! יוצאים לעבוד.‬
‫קדימה לעבודה!‬
‫כמה פעמים אפשר לשים אותו על נודניק?‬ ‫-אני אשן עוד שעתיים.‬
‫מה אמרתי? קדימה!‬
‫קומו!‬
‫יוצאים לעבוד!‬
‫אוי.‬ ‫-לא יכולת לחכות?‬
‫לא.‬
‫אכלתי לחם ושמן. זה לא בשליטתי.‬
‫זה מגעיל כל כך.‬
‫ילדים, עדיין נשאר קצת לחם מאתמול.‬
‫הדלת!‬ ‫-אין דלת!‬
‫גם אין נייר טואלט.‬
‫תחבוש את קסדת הבטיחות שלך, אידיוט!‬
‫לוסיין, בוא לאכול!‬
‫מה קורה, חברה?‬
‫הפסקת צוהריים, מה?‬
‫זה נראה טוב. אפשר לטעום?‬
‫תודה.‬
‫מה אתה רוצה?‬
‫שום דבר. עבודה.‬ ‫-אז לך לראות את מנהל העבודה.‬
‫יש לך עוגה!‬
‫בסדר.‬
‫הכול טוב.‬
‫מנהל העבודה נמצא שם?‬
‫או, יקירתי.‬
‫מה שלומך? אנחנו עדיין נפגשים היום?‬
‫זו הסיבה שאני מתקשרת. אני לא אצליח להגיע.‬
‫אבל אנחנו צריכים לבחור קייטרינג.‬
‫אני יודעת, אבל לא אהיה בסביבה לזמן מה.‬
‫אפשר לקבל את הטלפון שלי בחזרה?‬ ‫-איפה את?‬
‫אני ב…‬
‫מרקש, בשוק.‬ ‫-מרקש?‬
‫במרקש?‬
‫אבא שלי לקח אותנו בספונטניות.‬
‫כדי להראות לנו... ריאד מרוקאי,‬
‫שהוא קנה לנו במתנה!‬ ‫-את מנצלת אותי!‬
‫אתה מבין?‬ ‫-באמת יש לך הכול.‬
‫אין לך מושג. הוא הכי יפה שיש.‬
‫הלו?‬
‫למה הוא הפסיק לעבוד? אני לא שומעת כלום.‬
‫מרקש...‬
‫כמה נחמד.‬
‫הסוללה...‬ ‫-סיימת לי את ה...‬
‫זו לא הסוללה, נגמרו לי הדקות!‬
‫לא ייאמן!‬
‫פייר?‬
‫שיט!‬
‫הפחדת אותי! איפה היית?‬
‫התקשרנו המון!‬
‫אתה מריח כמו לילה של בילוי!‬ ‫-ממש לא.‬
‫מספיק! תקשיבי לי.‬
‫אנחנו חייבים להשיק את הפרויקט‬ ‫מוקדם מהמתוכנן.‬
‫בטח, אבל איזה מהם?‬
‫להיות בנעליו.‬ ‫-אה, כן.‬
‫תופסת בולבולים!‬ ‫-ברצינות? שיט.‬
‫חשבתי על זה. אנחנו לא יכולים‬ ‫להפסיד לאמריקאים. חייבים לפעול עכשיו.‬
‫כן.‬ ‫-אני רוצה...‬
‫שתלווה לי את הכסף מראש.‬
‫אבל מאיפה אשיג אותו?‬ ‫-תבקש מאבא שלך.‬
‫אבא שלי בחיים לא יממן רעיון מטופש כזה.‬
‫טוב, בסדר.‬
‫אז כל פגישות העבודה, הן היו...‬
‫רק תירוץ לחגוג!‬
‫נו באמת, פילו!‬
‫שנינו יודעים שזה שטויות,‬ ‫ושנגמור בחברות של ההורים שלנו.‬
‫אתה צודק.‬ ‫סליחה שאני מכוון קצת גבוה יותר.‬
‫תמשיך להכניס את הכדור הקטן שלך‬ ‫לחור הקטן שלך.‬
‫זהו זה. גם לך. אני אעשה משהו עם החיים שלי.‬
‫תמשיך ללבוש את חולצות‬ ‫ה"ג'יפסי קינגס" שלך. אידיוט!‬
‫כלום? אפילו לא סנט אחד?‬
‫בואו נקווה שאחותכם הצליחה יותר.‬
‫מי זה יכול להיות?‬
‫מה זה?‬
‫אין לי מה ללבוש כאן.‬
‫מאיפה השגת את הכסף?‬
‫אני מותשת.‬ ‫-מאיפה השגת את הכסף?‬
‫מכרתי את השעון…‬
‫לא שמעתי.‬
‫מכרתי את השעון של פיליפ.‬
‫אני לא…‬
‫היא מכרה את השעון שלי?‬ ‫מכרת את ה"ברייטלינג" שלי?‬
‫זה הסוף שלה.‬ ‫-לא, פיליפ!‬
‫סליחה שיש לי סדר עדיפויות.‬ ‫כרגע, לדעת מה השעה היא לא אחת מהן.‬
‫לא! תירגע! לנשום.‬
‫קנית אוכל, נכון?‬
‫שיט, לא!‬
‫אני אקנה אוכל עם מה שנשאר.‬
‫נתתי את השטר האחרון שלי לנהג המונית.‬
‫רוצה לראות מה זה אומר להתחרפן?‬ ‫אני אראה לך!‬
‫זה להתחרפן! אנחנו נאכל את זה!‬
‫תפסיק!‬
‫תן לי אותם.‬ ‫-הכול בסדר, עכשיו!‬
‫אתה לא ייאמן.‬ ‫-תעזבי את זה!‬
‫לא סיימתי את המתכון!‬
‫הסוד הוא להספיג אותם לגמרי!‬
‫להספיג אותם לגמרי!‬
‫בתאבון!‬ ‫-יש פה מישהו?‬
‫מר ברטק?‬
‫מרגריט?‬
‫נסיכה שלי...‬ ‫-מרגריט!‬
‫מה אתם עושים כאן?‬
‫סטלה התקשרה אליי.‬
‫הבאתי מצעים ומגבות.‬
‫וקצת בגדים.‬ ‫-לא היה צורך.‬
‫זה גרוע יותר משתיארת.‬
‫מתיאס, בוא נתחיל לעבוד.‬ ‫-ממש לא.‬
‫אנחנו לא יכולים להשאיר אתכם בזוהמה הזו.‬ ‫-הילדים יעשו את זה. את לא צריכה לנקות.‬
‫מצחיק מאוד אדוני.‬ ‫-מחר הם ימצאו עבודה.‬
‫עבודה? אל תבקש את זה מהם. הם לא יתמודדו.‬
‫אני יכולה להלוות לכם כסף.‬ ‫יש לי קצת בתוכנית חיסכון.‬
‫כמה מתוק מצדך. תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫מה זה תוכנית חיסכון?‬ ‫-זה לא לעניין, נכון?‬
‫לא, תודה. באמת, אני...‬
‫באמת.‬
‫תודה שבאת.‬ ‫-אז אני אלך.‬
‫כן.‬ ‫-אני הולכת, ילדים.‬
‫תהיו חזקים!‬
‫אם את מעוניינת, צריכים מלצרית בעבודה.‬
‫סטלה, מלצרית? איזו בדיחה.‬
‫הנה הכתובת. למקרה שתרצי ללמוד לשטוף כלים.‬
‫זה כל מה שיש עליי.‬
‫קח את זה לפחות.‬
‫לא בא בחשבון.‬ ‫-רק כדי לעזור לך קצת.‬
‫אני לא יכול לקבל את זה.‬
‫אני לא יודע מה סטלה אמרה,‬ ‫אבל אל תספרי לאף אחד.‬
‫בסדר? בואי.‬
‫אל דאגה, הכול בסדר. תודה.‬
‫- תחנת אוטובוס -‬
‫שלום.‬
‫שלום, אדוני!‬
‫אתה מחפש עבודה?‬
‫כן, בדיוק.‬
‫אז, כמובן שאני לא תמים לגמרי.‬
‫רק נכנסתי לכאן.‬
‫לא אוכל לנהל חברה מייד, אני מודע לזה.‬
‫וזו הסיבה שאסתפק בתפקיד...‬
‫מנהל בכיר.‬ ‫-מהי ההכשרה המקצועית שלך?‬
‫לא. אין לי הכשרה מקצועית.‬
‫אני יותר אוטודידקט, את מבינה?‬
‫פרנסיס קברל לימד את עצמו גיטרה.‬ ‫אני, עסקים.‬
‫אוקיי, אני מתחילה להבין, כן.‬
‫מה ציפיות השכר שלך?‬
‫אין ציפיות. למעשה, אני לא…‬
‫עשרת אלפים, 15,000 אירו,‬ ‫כמו כולם, להתפרנס בכבוד.‬
‫עשרת אלפים, 15,000. נרשם.‬
‫אסור לפחד להתחיל מהתחתית.‬
‫כן. זה ייאמר לזכותך.‬ ‫-תודה. גם לזכותך.‬
‫בסדר, אני חושב שיש לנו...‬
‫לא, סליחה! חשוב מאוד!‬
‫זה פרט קטן, אבל אני אתעקש עליו.‬
‫רכב חברה.‬
‫מנוע V8. עם פחות מזה לא מגיעים לשום מקום.‬
‫מה עוד? כן, אני אצטרך...‬
‫שישלמו לי בשחור.‬
‫בשחור?‬ ‫-כן.‬
‫תתקרבי.‬
‫אני קצת בצרות עם המשטרה.‬
‫שום דבר רציני. אין גופות קבורות בפטיו.‬
‫בסדר.‬ ‫-אוקיי?‬
‫טוב, אז לסיכום.‬
‫אין לך ניסיון.‬ ‫-לא, אין.‬
‫אין הכשרה מקצועית.‬
‫אין, בהחלט.‬
‫אתה מחפש תפקיד מנהל.‬
‫בכיר.‬ ‫-בכיר.‬
‫ואתה רוצה שישלמו לך‬ ‫עשרת אלפים או 15,000 בשחור.‬
‫אני חושב שזה הכול.‬
‫לכי על זה! תכניסי את המידע!‬
‫תן לי לבדוק. אז, יש לנו...‬
‫אה!‬ ‫-כן?‬
‫כלום.‬
‫תורידי את "בכיר".‬
‫אתה צריך להוריד אפס אחד לפחות מהמשכורת.‬
‫ואז אולי יהיה לי משהו.‬
‫יש רכב חברה?‬ ‫-בטח.‬
‫לא תתאכזב.‬
‫חדשות טובות.‬ ‫הבוס מוכן לתת לך תקופת ניסיון.‬
‫בצוהריים מאוד עמוס. אני אראה לך.‬
‫אני אראה לך איך לארגן הכול.‬
‫מה גובה השכר?‬
‫אלף מאתיים אירו בשחור.‬ ‫ואנחנו מתחלקים בטיפים.‬
‫בסדר. לשבוע?‬ ‫-לא, ליום!‬
‫בואי נבקר במטבח.‬
‫ליום?‬
‫אני לא מבינה למה אנשים‬ ‫מתלוננים כל כך הרבה.‬
‫שלום!‬
‫בבקשה.‬
‫מה שלומך? אפשר לתת לך טרמפ?‬
‫נו באמת!‬
‫יש לי המון לקוחות. לא אכפת לי.‬
‫מי הוא חושב שהוא עם הכובע שלו? אדוני?‬
‫זכרי, הלקוח תמיד צודק.‬
‫הם מצווים, את מצייתת,‬ ‫והכי חשוב, את סותמת את הפה.‬
‫בדיוק כמו קודם, אבל הפוך.‬
‫את חושבת שתצליחי להשתלב?‬
‫אני אסתדר.‬ ‫-חברה, תכירו את סטלה.‬
‫היא תעבוד איתנו.‬ ‫-הי.‬
‫שלום.‬
‫אני סומך עלייך שתעשי עבודה טובה.‬ ‫התחייבתי לדודה שלי שאת באחריותי.‬
‫אני לא יכול לאבד את העבודה הזאת.‬
‫אל תדאג.‬
‫אנחנו מדברים על צלחות וסכו"ם.‬
‫זה לא קשה כל כך.‬
‫הלוקר שלך הוא מספר 11.‬ ‫אתן לך להחליף בגדים.‬
‫מהר. יש דגים לנקות.‬
‫וכלים לשטוף!‬
‫הבאתי לך את זה כדי לרומם את רוחך.‬
‫זה נחמד. אבל אחרי מה שאני עושה להם,‬ ‫אני לא יכול.‬
‫אני מבין.‬
‫אתה יכול רק לטעום את זה.‬ ‫-לא זה לא.‬
‫אני מרגיש רע, אבל זה טעים.‬
‫יכול להיות גרוע יותר, אה?‬
‫בבקשה.‬
‫זה קצת חמים.‬
‫אז הם באמת מחפשים עבודה?‬
‫כן.‬
‫מה הייתי נותן כדי לראות את זה.‬
‫רק בשביל זה, זה היה שווה.‬
‫לא תמות כאן משיעמום?‬
‫אני אשפץ את הבית.‬ ‫התכוונתי לעשות את זה כבר זמן מה.‬
‫אשלח לך כמה עובדים.‬ ‫-לא.‬
‫אני אעשה את זה בעצמי.‬
‫אני בנאי.‬
‫אתה בטוח שאתה עושה את זה בשביל הילדים?‬
‫בוא.‬
‫שמעת את זה?‬ ‫-לא.‬
‫יש מישהו בבית.‬
‫מי שם?‬ ‫-ששש.‬
‫לך מכאן! אסור שהוא יראה אותך כאן. תתפנה!‬
‫הי, אבא.‬
‫לא יצאת לחפש עבודה?‬
‫זה לובסטר?‬
‫כן.‬
‫דגתי אותו.‬
‫בים.‬
‫דגת לובסטר?‬
‫כן.‬
‫אתה מבין, אבא. אימא אדמה…‬
‫מספקת כל מחסור.‬
‫היא דואגת לנו.‬
‫זה…‬
‫יפהפה, זה…‬
‫זה גורם לי…‬
‫זה עוצמתי, זה…‬
‫נלמד הרבה מהחוויה הזאת.‬
‫לובסטר…‬
‫שניצל דג, סטייק טרטר…‬
‫לשולחן שבע, עם הסלט.‬
‫מה?‬ ‫-זה לשולחן שבע.‬
‫בסדר.‬
‫זה בשבילכם?‬
‫לא יכולתי!‬ ‫-זה בשבילך?‬
‫טוב, מי הזמין את הסלט עם הקרוטונים‬
‫ואת הדג עם הירוקים מלמעלה?‬
‫זה שלי!‬ ‫-כאן!‬
‫בינגו, בבקשה.‬
‫והמלח?‬ ‫-זה בטח היום הראשון שלה.‬
‫מה איתנו?‬ ‫-כמובן!‬
‫אפשר לקבל קפה נטול?‬ ‫-הנה.‬
‫שירות, בבקשה!‬
‫את לא צריכה מלח.‬ ‫-חוצפנית!‬
‫קנקן מים!‬ ‫-תודה.‬
‫הפלפל שלי?‬ ‫-מגיע!‬
‫גברת, התפריט!‬
‫מישהו יכול לקחת מאיתנו ההזמנה?‬ ‫-אנחנו מחכים!‬
‫עברה רבע שעה.‬
‫משהו השתחרר.‬
‫סליחה! שיט!‬
‫אני לא יודע מה לעשות!‬
‫זאת התחלה לא רעה.‬
‫נעשה דבר כזה...‬
‫זה לארוחת ערב,‬
‫וזה לשיפוץ הבית.‬
‫אלכס לא חזר?‬ ‫-לא.‬
‫או יותר נכון, הוא מעולם לא עזב.‬
‫הוא לא עבד?‬ ‫-לא.‬
‫זה לא הוגן מצידי. הוא ארגן לעצמו ערסל.‬
‫מה קורה?‬
‫לא עייף מדי?‬
‫מה?‬ ‫-בוא. האוכל מוכן.‬
‫אני רעב!‬
‫רכבתי על אופניים.‬
‫תודה.‬
‫בבקשה.‬ ‫-בתיאבון.‬
‫מה איתי?‬ ‫-אין כסף, אין פסטה.‬
‫מה?‬ ‫-אין כסף, אין פסטה.‬
‫אני מבין.‬
‫אני מסרב לתת למערכת לנצל אותי,‬ ‫אז אני לא אוכל?‬
‫בדיוק.‬
‫סליחה, חבוב.‬
‫הם מאכילים אותנו, הם מחליטים.‬
‫בסדר.‬
‫כל הכבוד.‬
‫אתם יודעים מה? שיזדיין האוכל המחורבן שלכם.‬ ‫-לאן אתה הולך?‬
‫לאכול שורשים?‬ ‫-כן.‬
‫כן, כי תבין, שם,‬
‫יש בלוטים.‬ ‫-לא!‬
‫יש פירות יער. יש תפוחים.‬
‫אתם מבינים, הטבע,‬
‫בניגוד אליכם, נותן ללא תנאים. הטבע נדיב.‬
‫יש אפילו לובסטר. נכון, אבא?‬
‫בתיאבון.‬
‫אתה בסדר, אלכסנדר?‬
‫רואה? זה יפהפה.‬
‫הוא מחזיר את מה שהטבע נתן לו.‬
‫מונית!‬
‫-כן! הנה אני!‬
‫אני בא.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-נו?‬
‫אתה עושה צחוק? תפסיק!‬
‫"תפסיק!"‬
‫היי, תפסיק.‬
‫ברצינות?‬ ‫-קדימה, תתחפף מפה!‬
‫אתה רוצה להתחרות? תראה!‬
‫קדימה!‬ ‫-חתיכת שמן ישנוני!‬
‫נראה מי ישנוני! אה?‬
‫אז?‬
‫את יפהפייה!‬ ‫-אני כבר לא יכול לראות אותך!‬
‫שניכנס?‬ ‫-ישורת אחרונה!‬
‫הנה זה!‬
‫אני גווע ברעב. אי אפשר ללכת לדוג לובסטרים?‬
‫יש לי רעיון טוב יותר.‬
‫תעזור לי לשפץ את הבית, ותרוויח את חלקך.‬
‫בוא, אני אראה לך.‬
‫הנה. תלבש כפפות.‬
‫סיד הוא חומר קורוזיבי.‬
‫אז תסתכל עליי.‬
‫אתה לוקח שפכטל,‬
‫ומערבב…‬
‫בבקשה. בתיאבון.‬
‫גברת?‬ ‫-כן!‬
‫אני אביא לך את זה.‬
‫היי!‬
‫כן, אדוני?‬
‫מה זה?‬
‫סטייק וצ'יפס.‬
‫טוב, הזמנתי סטייק וצ'יפס‬
‫עם שעועית ירוקה.‬
‫שעועית ירוקה. זה קל.‬ ‫הן ארוכות, דקות וירוקות.‬
‫את רואה אותן?‬ ‫-לא, בהחלט לא.‬
‫הנה.‬
‫את מסוגלת לקחת הזמנה בשלמותה?‬
‫זה אפשרי מבחינה אינטלקטואלית בראש שלך?‬
‫אני מצטערת, בסדר?‬
‫אני אלך...‬ ‫-למי אכפת אם את מצטערת?‬
‫מצופה ממך להיות כשירה לתפקיד.‬
‫זה לא קשה.‬ ‫-שמע,‬
‫ביקשתי מהם, אז לך להתלונן במטבח.‬
‫שימי לב לטון שלך.‬
‫אתה תשים לב לטון שלך!‬ ‫אתה מתייחס אליי כמו לחרא!‬
‫מי היא חושבת שהיא?‬
‫בחורה שנמאס לה לשרת אידיוטים כמוך,‬
‫כשהיא לבושה כמו פשוטת עם, זאת מי!‬
‫תעשי את העבודה שלך.‬
‫מה? אני צודק, נכון?‬
‫איזה מניאק!‬
‫מה את עושה?‬
‫משמרת הצוהריים לא הסתיימה.‬ ‫-בשבילי כן.‬
‫שמעת איך הוא דיבר אליי?‬
‫אני לא המשרתת שלו!‬ ‫-לא, את נסיכה.‬
‫אם אני רוצה שיכבדו אותי אז אני נסיכה?‬
‫ככה את דיברת פעם.‬
‫זה פוגע, נכון?‬
‫אני יודע. נכון, חברה?‬
‫לא כיף כשאנשים שחושבים שהם‬ ‫מעלייך מתייחסים אלייך כמו חרא.‬
‫זה הצד השני.‬
‫ירדת לרמה שלנו, בה לומדים על החיים.‬
‫תתעוררי! תפקחי עיניים!‬
‫לחיות כאן כמו נסיכה, אבל בלי כסף יהיה קשה.‬
‫הוא רוצה שעועית ירוקה.‬
‫שעועית ירוקה.‬ ‫-בסדר.‬
‫בבקשה.‬
‫טוב, הנה.‬
‫היי, סטלה, תחזרי.‬
‫אנחנו מסכימים שהבחור מניאק.‬
‫כן, באמת.‬
‫מה אנחנו עושים למניאקים?‬
‫מתנה.‬
‫נראה לי שאנחנו עדיין צריכים קישוט קטן.‬
‫עוד מתנה.‬
‫אם הוא רוצה עוד, יש לי מנה שנייה.‬
‫קטן עלייך, סטלה!‬
‫בתיאבון.‬ ‫-הנה!‬
‫למה לא מכרת את הבית הזה?‬
‫יש לו ערך סנטימנטלי.‬ ‫-אתה סנטימנטלי?‬
‫תערבב את זה. זה יתקשה.‬ ‫-כן, אני מערבב את זה.‬
‫אל תיסע מהר מדי. אתה תיפצע.‬
‫אני מתערב איתך על 100 אירו‬ ‫שתאכל את האבק שלי, אחי.‬
‫קדימה! סע!‬
‫מי מפנה? מי שוטף כלים?‬
‫אל תסתכלו עליי ככה. לא אני.‬
‫רכבתי כל היום.‬
‫הייתי צריכה לשרת 90 אנשים היום.‬
‫אין סיכוי. אלכס, תורך.‬
‫מה?‬ ‫-אתה שוטף כלים.‬
‫אבא הכריח אותי לעבוד כל היום. אני גמור.‬
‫תפסיקו להתלונן. זה משעמם.‬
‫כשהייתי בגילכם,‬ ‫-"כשהייתי בגילכם?"‬
‫כשהייתי בגילכם, עבדתי 25 שעות ביום,‬
‫בשחור לבן, תמורת פרנקים!‬
‫ואכלתי לחם ושמן! אז אני לא מפנה את השולחן!‬
‫תמצאו פתרון. אני הולכת לישון.‬
‫את יכולה ללכת להקיא אחר כך. קודם כל, ננקה!‬
‫מה? את גורמת לעצמך להקיא?‬
‫טוב, פעם הייתי גורמת לעצמי להקיא.‬ ‫כבר הרבה זמן לא עשיתי את זה.‬
‫מתי זה קרה?‬
‫למה אנחנו מדברים על זה עכשיו?‬
‫זה לא חשוב. זה היה ונגמר.‬
‫זה רציני! מתי זה קרה?‬
‫סליחה. עכשיו אתה מתעניין?‬
‫כן!‬ ‫-מצטערת.‬
‫לא הבנתי.‬
‫טוב.‬
‫למען האמת, הייתי אנורקסית במשך שנה.‬ ‫ירדתי עשרה ק"ג.‬
‫ראו עליי.‬ ‫-לא סיפרת לי?‬
‫צריך לעבור דרך המזכירה שלך.‬
‫וזה כשהיא לא מסננת את השיחות שלנו.‬
‫דברו איתי. תמיד הייתי שם בשבילכם!‬
‫מעולם לא היית. לשום דבר.‬
‫כן הייתי!‬ ‫-תמיד היית שם?‬
‫כשהעברתי לילה בכלא?‬
‫העברת לילה בכלא?‬ ‫-עישנתי קצת גראס.‬
‫זו לא הנקודה.‬
‫לא היית שם בשבילנו. מעולם לא היית.‬
‫פיליפ בא לקחת אותי.‬
‫מה נכנס בכם הערב?‬
‫פיליפ?‬
‫תגיד משהו.‬
‫כמו מה, אבא?‬
‫הם צודקים. זה נכון.‬ ‫אף פעם לא היית שם בשבילנו.‬
‫ומה קרה כשהייתה לי צפקת?‬
‫הייתי בבית החולים שבועיים.‬
‫כאב לי, פחדתי. לא היית שם.‬
‫היית בטוקיו. אני אפילו לא יודע למה.‬
‫עבדתי! התקשרתי כל יום. הם אמרו שאתה בסדר.‬
‫לא התכוונתי לטוס חזרה...‬
‫ברור שלא.‬
‫אימא הייתה טסה.‬
‫אני עומד למשפט הערב. כל זה באשמתי.‬
‫הכרחתי אותך להקיא.‬
‫גרמתי לך לקחת סמים.‬
‫אני אחראי לבעיות שלכם.‬
‫בבקשה, תמשיכו, אם זה מה שאתם רוצים.‬
‫יש לי כתפיים רחבות.‬
‫קדימה!‬
‫הצפקת. זה הייתי אני.‬
‫ההתחממות הגלובלית. זה אני.‬
‫שלא נדבר על הרעב העולמי.‬
‫שתוק!‬
‫בתיאבון.‬
‫מה הוא רוצה?‬
‫אני רוצה שתפסיק לגנוב לי לקוחות.‬
‫לגנוב לך לקוחות?‬ ‫-כן.‬
‫הוא חושב שזה "אובר"? הוא משוגע.‬
‫מספיק. זה נגמר, בסדר?‬
‫מה תעשה?‬
‫קח את הטוק-טוק שלך, שחורג ממגבלת המשקל,‬
‫ועוף מכאן.‬ ‫-זה מצחיק.‬
‫כמו האננס שיש לך הראש.‬ ‫-אתה מדבר אליי?‬
‫אתה יודע מה האננס הזה יעשה לך?‬ ‫יפרק אותך!‬
‫ברצינות?‬
‫ברצינות, בנאדם?‬ ‫-שיט!‬
‫שיט, ה"אייר מקס" שלי. באמת? לא מגניב.‬
‫והן עוד בעיצוב של פארה.‬ ‫-כן…‬
‫איפה השגת אותן?‬
‫קניתי אותן באתר של משווקים.‬ ‫-"נעלי מרסיי שיווק?"‬
‫בדיוק. אתה מכיר אותו?‬ ‫-כן.‬
‫שילמת 800 אירו?‬ ‫-כן, 800.‬
‫הוא הגזור הזה שקנה אותן ממני!‬
‫יכולת להשיג אותן ב-400.‬ ‫כתבתי 800 סתם בשביל הכיף.‬
‫זה היה הזוג שהייתי צריך.‬
‫מה זאת אומרת?‬ ‫-עכשיו יש לי את כל קולקציית ה"אייר מקס".‬
‫אם אמכור אותן,‬ ‫אני יכול לקבל בקלות 35, 40 אלף אירו.‬
‫ארבעים אלף? ואתה נוהג בטוק-טוק?‬
‫אתה טיפש.‬ ‫-בטח, כשמסתכלים על זה ככה...‬
‫לא, אבל כרגע…‬
‫לא משנה.‬ ‫-רגע...‬
‫באמת יש לך את כולן?‬ ‫-כן.‬
‫טוב, היו לי. אלה נהרסו.‬ ‫-כן.‬
‫תן לי לנקות את זה.‬
‫זה נחמד, תודה.‬
‫גם את השנייה.‬ ‫-שיט, עדיין יש סימן.‬
‫אוקיי...‬
‫הוא באמת לא עובד. הוא חסום.‬
‫קדימה. נסה עכשיו.‬
‫אה! זה נדלק.‬
‫תפתח את הברז.‬ ‫-בסדר.‬
‫נו?‬ ‫-זה פושר.‬
‫אה, זה מתחמם. יופי.‬ ‫-כן?‬
‫אתה מבין בשרברבות?‬
‫עשיתי פרויקט בתיכון.‬
‫פרויקט? איזה פרויקט?‬
‫לא משנה. פרויקט.‬ ‫-אתה לא מספר הכול.‬
‫ספר לי.‬ ‫-בסדר.‬
‫עם כמה חברה,‬
‫הסטנו את צינור היציאה מהאסלה‬
‫למקלחת של המנהל.‬
‫זו הייתה חתיכת עבודה.‬
‫במשך חודשיים למדתי ממדריכי שרברבות.‬
‫הייתי רתך מקצועי. היית מאמין?‬
‫הייתי צריך לחבר 300 מטרים של צינורות.‬
‫אני לא יודע אם זה אמור‬ ‫להרשים אותי או לדכא אותי.‬
‫להרשים, לשם שינוי?‬
‫פרחח.‬
‫איך קוראים למסגד הגדול הזה?‬
‫אתה רציני? זאת "נוטרה דאם דה לה גארד".‬
‫איך השגת את הנעליים של פארה?‬ ‫-חבר שלי עבד ב"נייק".‬
‫כל מהדורה מוגבלת שיצאה,‬ ‫הוא שם זוג אחד בצד.‬
‫אני מכרתי אותם והתחלקנו חצי חצי.‬
‫מוניות אופניים הן בסדר ל-20 דקות,‬ ‫אבל לא אעשה את זה כל חיי.‬
‫זה על הפנים.‬
‫גם לי יש רעיון עסקי.‬ ‫-כן?‬
‫מה הוא?‬ ‫-אני לא יכול לספר לך, אבל...‬
‫התחלת, אז תסיים!‬
‫טוב...‬
‫מה הבעיה הכי גדולה שלך?‬
‫הבעיה הכי גדולה שלי?‬ ‫רק בתור התחלה? סיכום זריז?‬
‫בשכונה שלי, איזו בחורה ילדה ילד.‬
‫היא מספרת לכולם שהוא שלי.‬
‫אבל, באימא שלי, לא נגעתי בה.‬
‫לא...‬ ‫-אבל זה לא הכול.‬
‫לילד יש שיער ג'ינג'י.‬
‫אני נראה לך ג'ינג'י?‬ ‫-לא.‬
‫והכי גרוע, היא מבקשת כסף.‬
‫אמרתי לה בנימוס ללכת להזדיין,‬
‫אז הבני דודים שלה רוצים לכסח אותי.‬ ‫-טוב. סיימת? בעיה אמיתית.‬
‫מה? לא ראית את הבני דודים שלה.‬
‫בעיה שקשורה לנעליים.‬
‫אני אגיד לך.‬
‫פשוט מאוד.‬
‫מה הדבר הכי מבאס בנעליים חדשות?‬
‫הדניס עדיין לא מוכן?‬ ‫-לא.‬
‫מתיאס! היי!‬
‫אתה ישן או מה?‬ ‫-סליחה.‬
‫שולחן 14 מחכה כבר עשר דקות.‬
‫תתעורר!‬ ‫-תודה.‬
‫זה נקרא "להיות בנעליו".‬
‫מה?‬
‫נכון שזה מטורף?‬
‫בשכונה שלי,‬ ‫היו הורגים אותך בגלל רעיון כזה.‬
‫לא, כי...‬
‫אתה לא מבין.‬
‫אני מרגיש אשם.‬
‫גם אני.‬
‫בגדתי בחברה הכי טובה שלי.‬
‫תבטל את החתונה?‬ ‫-למה?‬
‫רגע. לא שמעת?‬
‫מה?‬ ‫-המנקה שלי‬
‫מכירה את הגנן של גרימלדי,‬ ‫שדודתו עובדת אצל משפחת לומברדו.‬
‫כנראה שבשוק,‬
‫הדודה הזאת פגשה את מרגריט,‬
‫אתה יודע, זאת שעובדת אצל משפחת ברטק.‬
‫היא פשוט פרצה בבכי וסיפרה לה הכול.‬
‫מה היא סיפרה לה?‬ ‫-הם גמורים!‬
‫סליחה. אמרת "גמורים"? מה זאת אומרת?‬
‫הם מרוששים.‬
‫הם מסתתרים.‬
‫השותף של האבא כנראה עשה איזה תרגיל.‬
‫אומרים שהוא נסע לחו"ל.‬
‫פרוצ'יו?‬ ‫-כן.‬
‫משהו כזה.‬
‫ראיתי אותו בקאנטרי קלאב לפני יומיים.‬
‫אתה תבטל את החתונה?‬
‫זה לא היה קל.‬
‫בן רגע, הפכתי לאבא וגם לאימא.‬
‫הייתי צריך לנהל את המצב כמיטב יכולתי.‬
‫אתם אומרים שיכולתי להצליח יותר. נכון...‬
‫לא חסר לכם כלום.‬ ‫-כסף, לא.‬
‫היינו צריכים משהו אחר.‬
‫למה שיקרת לנו?‬
‫למה הסתרת את המחלה שלה?‬
‫לא סיפרנו לכם כי רצינו להגן עליכם.‬
‫אתה יודע, אבא,‬ ‫לפעמים נראה לי שאתה חושב שאנחנו טיפשים.‬
‫לא כשירים.‬ ‫-כן.‬
‫כלומניקים. ילדי עשירים מפונקים...‬
‫ושטחיים לחלוטין...‬
‫ממש לא. אני גאה בכם מאוד!‬
‫אה!‬ ‫-אתה רואה? אתה שוב משקר.‬
‫תישבע שתפסיק.‬
‫אבא?‬
‫אני נשבע.‬ ‫-ביישן, מה?‬
‫אני נשבע.‬
‫יופי.‬ ‫-הרבה יותר טוב.‬
‫עכשיו תורך!‬ ‫-רק רגע.‬
‫אז, אבא...‬
‫למה לא התחתנת שוב?‬
‫בשבילכם.‬
‫אימא הייתה הראשונה שלך?‬
‫אני לא אספר לכם דבר כזה.‬
‫אתה אף פעם לא מדבר עליכם.‬ ‫-לא.‬
‫זה מביך אותך?‬ ‫-כן.‬
‫מעולה. אם כך, אני אתחיל.‬
‫הפעם הראשונה שלי הייתה בשירותים בתיכון.‬
‫גם שלך?‬ ‫-כן.‬
‫גם שלי! אלה שמאחור?‬ ‫-ברור.‬
‫פיליפ, איפה הייתה שלך?‬
‫זוכרים את פריפוי, הלברדור שלנו?‬
‫לא! נו באמת! לא פריפוי!‬ ‫אבל הייתה פעם אחת...‬
‫אתם מטומטמים... היא ברחה לבית של השכנים.‬ ‫זו הייתה השכנה.‬
‫יפה, יפה.‬
‫לפחות תספר לנו איך פגשת את אימא.‬ ‫אף פעם לא שמענו את הצד שלך.‬
‫הזמינו את אבא שלי ואותי לעבודה במונקו.‬
‫הבית היה מפואר.‬
‫אבל שום דבר בהשוואה אליה.‬
‫היא הייתה בת 17.‬ ‫לי לא היה המון ביטחון עצמי,‬
‫אבל היא הבחינה בבחור הפולני. הילד של ברטק.‬
‫בסופו של דבר לקחתי אותה למסעדה יוקרתית.‬
‫התקמצנתי וחסכתי במשך שבועות.‬
‫אבל היא הזמינה כל כך הרבה שלא יכולתי לשלם.‬
‫מה עשית?‬ ‫-עשיתי עסקה עם הבוס.‬
‫שיפצתי את הפטיו שלו בחינם.‬
‫אימא שלכם לא ידעה מעולם.‬
‫לא תורך.‬ ‫-אה.‬
‫הנה, תראה.‬
‫אתה אפילו לא צריך באמת לדווש.‬ ‫-לא!‬
‫הוא עושה את זה בעצמו.‬ ‫-הכול לבד?‬
‫אתה צריך לשים לב לסוללה.‬ ‫-שלום!‬
‫מונית!‬ ‫-היי!‬
‫סיימת? אני מחכה!‬
‫כמעט סיימתי. אני בא.‬
‫מתקדמים, יא עצלנים?‬
‫למען האמת!‬
‫מתיאס צריך עוד קילו מנגו במשלוח הבא.‬
‫בסדר! תודה.‬
‫הרגע הגדול! יום התשלום!‬
‫סליה.‬ ‫-תודה.‬
‫יאניס.‬ ‫-תודה, בוס.‬
‫כל הכבוד, סטלה. את מתקדמת יפה.‬ ‫-תודה.‬
‫מתיאס.‬ ‫-תודה.‬
‫מרקו.‬ ‫-תודה.‬
‫אני כבר לא מרושש.‬ ‫-אוקיי.‬
‫סבב משקאות לכולם.‬ ‫-עכשיו אתה מדבר!‬
‫מטבח נגד מלצרים.‬
‫בספירה לשלוש. אחת שתיים שלוש, קדימה!‬
‫קדימה!‬
‫פרוצ'יו? אני שומע אותך עכשיו.‬
‫חואן קרלוס מרחרח בכל מקום.‬
‫זה מתחיל להיות מסוכן.‬
‫זה נמשך כבר מספיק זמן.‬ ‫-אני יודע.‬
‫אם אתה יודע, אז...‬ ‫-תן לי ליהנות מזה.‬
‫לא ציפיתי לכל זה.‬
‫אני נשבע.‬ ‫-ספר להם את האמת.‬
‫אחרת, זה באמת יעלה לך.‬
‫אני יודע.‬ ‫-אתה יודע, אבל...‬
‫רד ממני!‬
‫בסדר, אבל...‬ ‫-איך מתקדמת העבודה אצל קלודל?‬
‫אה, הנה הן.‬
‫תראה.‬
‫"רימה"? מעולם לא שמעתי על זה.‬ ‫-הם סיפקו ציוד לקבוצת הכדורסל של סבא שלי.‬
‫הם כבר לא קיימים.‬ ‫-הן מגניבות.‬
‫כמו "אייר ג'ורדן", אבל יותר וינטג'.‬
‫מה עכשיו? ננסה את מזלנו ב"איביי"?‬
‫"ננסה את מזלנו"? אתה רציני?‬
‫אתה יודע מה? הדגם הזה, נוציא אותו מחדש.‬
‫כמו "סטן סמית". כולם רוצים אותן.‬ ‫הן נעלי קאלט.‬
‫תפסיק עם הרעיונות המטומטמים שלך.‬
‫אבא שלך מיליונר או משהו?‬
‫אתה צודק.‬
‫בואו נדבוק בטוק-טוקים.‬
‫תן לי לחשוב.‬
‫יש לי רעיון טוב יותר.‬
‫ניקח את הדגם הזה, נוציא אותו מחדש‬
‫ונציף את השוק, כמו ה"סטן סמית".‬
‫זה ירסק את השוק.‬
‫מצחיק מאוד.‬ ‫-מה?‬
‫אתה משתמש במילים שלי. השתמשת באותן מילים.‬
‫עם קצת מבטא של מרסיי.‬
‫אין מצב. לא הקשבתי.‬ ‫נזכרתי ברעיון שהיה לי פעם.‬
‫אתה אומר שזה הרעיון שלך?‬
‫מספיק.‬ ‫-אתה רציני?‬
‫אתה בדיוק כמו סטיב ג'ובס.‬
‫זה לא הרעיון שלך.‬ ‫-אני אמרתי את זה.‬
‫הקטע עם "סטן סמית"! אתה רציני?‬
‫כמו סטיב ג'ובס.‬ ‫-תפסיק עם זה.‬
‫אתה מעמיד פנים.‬ ‫-כבר שבועות שיש לי את הרעיון הזה.‬
‫שלום.‬
‫בוקר טוב, פרנסיס.‬
‫מה אתה עושה כאן?‬
‫איך מצאת אותנו?‬
‫ערכתי חקירה קטנה...‬
‫חברך פרוצ'יו?‬
‫הוא צריך להיות זהיר מאוד.‬ ‫קל מאוד לעקוב אחריו.‬
‫עכשיו אני מבין טוב יותר.‬
‫רצית לתת לילדים שלך שיעור לחיים, נכון?‬
‫מה אתה רוצה?‬
‫רק תדמיין‬
‫שהילדים שלך יגלו על ההצגה שלך?‬
‫אני לא בטוח שהם יסלחו לך.‬
‫תיזהר. אנשים מסוכנים ממך‬ ‫ניסו לסחוט אותי בעבר.‬
‫אני לא רוצה לסחוט אותך.‬
‫בחיים לא אעז לעשות דבר כזה.‬
‫לעולם לא. אה, חותן יקר?‬
‫רק באתי לראות את סטלה ולעזור לכם.‬
‫כמה?‬ ‫-למה אתה אומר את זה?‬
‫כדי להוציא אותך מהחיים של הבת שלי. כמה?‬
‫מה?‬ ‫-הכסף שלי הוא מה שאתה רוצה.‬
‫אתה פוגע ברגשותיי, פרנסיס.‬
‫הודות לי, אתה יכול לצאת מזה ללא פגע.‬
‫ואתה מדבר איתי על כסף? אתה?‬
‫תחשוב על הילדים שלך.‬
‫הם סבלו מספיק.‬
‫מות אימם. ההיעדרות שלך.‬
‫אל תיתן להם עוד סיבה לא להאמין בשום דבר.‬
‫בעלייה, מגבירים את המאמץ.‬
‫בניתי את שרירי השוקיים שלי! תראי.‬
‫ממש!‬
‫עיתוי מושלם.‬
‫חואן קרלוס, מה אתה עושה כאן?‬ ‫-אהובתי!‬
‫אהובתי, אני יודע הכול.‬
‫אבל אני כאן עכשיו.‬
‫פספסנו משהו?‬
‫סיימתי למעלה. זה עובד.‬
‫חואן קרלוס?‬ ‫-בכבודי ובעצמי.‬
‫תקשיבו טוב! כל הבעיות שלכם נפתרו.‬
‫כולן.‬
‫לוויתי כסף כנגד הנכסים שלי בארגנטינה‬ ‫כדי להחזיר את החוב שלכם.‬
‫כלומר?‬ ‫-אתם יכולים ללכת הביתה.‬
‫אין סיכוי.‬
‫החשבונות שלנו?‬ ‫-הופשרו. כסף כבר לא מהווה בעיה.‬
‫זה נכון?‬
‫למה אתה לא אומר כלום?‬
‫רגש.‬
‫רגע. אני אבוד לגמרי. זה נכון?‬
‫כמו שהוא אומר.‬ ‫-באמת?‬
‫אני מת עליו!‬
‫איזה יופי!‬
‫אנחנו עשירים שוב!‬ ‫-אבא, אנחנו עשירים שוב!‬
‫אנחנו עשירים שוב!‬
‫אני אחכה בחוץ.‬ ‫-אני מריח כסף.‬
‫מריח כמו כסף, נכון?‬ ‫-כן!‬
‫שמפניה! אה, לא.‬
‫בואו. אנחנו לא ישנים פה!‬
‫בואי נלך, יקירתי.‬
‫קדימה, אבא. בוא נזוז.‬
‫אלוהים, היא יפהפייה.‬
‫הנסיכה שלי. הם לא פגעו בך?‬
‫אהובתי.‬
‫יקירתי.‬ ‫-העור שלך רך כל כך!‬
‫חיכינו לזה כל כך הרבה זמן.‬
‫אנחנו נתחתן.‬ ‫-התגעגעתי אליה.‬
‫קדימה.‬ ‫-יקירתי.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫הם יכעסו עליי כל כך.‬
‫אבל האידיוט הזה, חואן קרלוס צודק.‬
‫איך הם יכולים להתמודד עם העולם‬
‫אם הם לא יכולים לבטוח באבא שלהם?‬
‫הם חזקים יותר משנדמה לך, פרנסיס.‬
‫את פונה אליי בשמי הפרטי?‬ ‫-בראש שלי תמיד עשיתי את זה.‬
‫הנחתי שאוכל לעשות את זה בקול עכשיו.‬
‫אתה חייב לספר להם.‬
‫אתה לא יכול לתת לנסיכה שלי‬ ‫להתחתן עם הדביל הזה.‬
‫הם לעולם לא יסלחו לי.‬
‫מה שעשית היה מעוות לגמרי.‬
‫אתה עם הגב לקיר.‬
‫אבל אם חופרים מתחת לפני השטח, יש שם אהבה.‬
‫יום אחד הם יראו את זה.‬
‫אני לא אחיה לנצח.‬ ‫-בדיוק. אז תספר להם.‬
‫תתקשר לילדים. אני רוצה לראות אותם.‬ ‫אני אספר להם את האמת.‬
‫אתה בטוח בקשר לזה?‬ ‫-כן.‬
‫שלום.‬
‫תגלה לי לאן אנחנו הולכים.‬
‫אנחנו הולכים להתחתן.‬
‫לאן אנחנו הולכים?‬ ‫-להתחתן. עכשיו.‬
‫רגע. לא.‬
‫אבא שלי, האחים שלי... לא. אמרת להם?‬
‫אל תדאגי. זה יגיע אחר כך.‬ ‫נעשה מסיבה גדולה.‬
‫בראש ובראשונה, מה שחשוב זה הלב שלך ושלי.‬
‫ברגע של פשטות ואותנטיות.‬
‫התרבות של ארגנטינה.‬
‫אוקיי, סטלה.‬
‫זה היום הכי טוב בחיים שלנו!‬
‫בואי. אוקיי.‬
‫אוקיי.‬
‫-רגע. זה אבא.‬
‫תעזבי. נפתיע אותו.‬
‫שלום, פרנסיס.‬ ‫-חואן קרלוס?‬
‫תן לי את סטלה. איתה אני רוצה לדבר.‬
‫בעיה קלה, פרנסיס. אנחנו בדיוק בעירייה.‬
‫מה לעזאזל אתם עושים שם?‬
‫מה היית רוצה שנעשה בעירייה?‬
‫הוא בעירייה. הם מתחתנים.‬
‫תקשיב. לא ככה.‬
‫תקשיב לי טוב! אני מספר לה הכול.‬
‫הבנת? אני הולך לספר להם הכול.‬
‫תודה, ריגשת אותי. אני אעביר את המסר.‬
‫תן לי לדבר עם הבת שלי!‬
‫נתראה הערב בארוחה.‬
‫נעשה חגיגה גדולה.‬
‫רציתי שזו תהיה הפתעה, אבל...‬
‫אני לא אתן לך לעשות את זה! אני בא!‬
‫אני בדרך!‬ ‫-מה קורה?‬
‫הרגשות!‬ ‫-היא הבת שלי. אני אוהב אותה.‬
‫גם אני אוהב אותך. גם אני.‬
‫הוא אמר לך שהוא אוהב אותך?‬
‫-הוא בעננים.‬
‫היו לו דפיקות לב. מדהים.‬
‫עדיף לכבות אותו. הנה.‬
‫הוא ניתק, המניאק.‬
‫פיליפ ואלכסנדר למטה.‬
‫אני כבר בא.‬
‫סליחה.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫מצטערת.‬
‫שנתחיל?‬
‫שלום.‬
‫כסגן ראש העיר,‬
‫אני שמח לקבל את פניכם.‬
‫מה קורה?‬
‫אחותכם עומדת לעשות משהו טיפשי מאוד,‬ ‫זה מה שקורה.‬
‫איזה דבר טיפשי?‬ ‫-היא מתחתנת.‬
‫מתחתנת? מה, עכשיו?‬
‫אז, נישואים מוצלחים‬
‫מתחילים, כמובן,‬
‫בתקשורת טובה.‬
‫אבל גם,‬
‫בהקשבה אחד לשני.‬
‫לי, כפי שניתן לדמיין, זה לא היה קל.‬
‫למרבה המזל, אשתי לא עיוורת.‬
‫קדימה.‬
‫בסדר.‬ ‫-תתקדם.‬
‫בבקשה.‬
‫למה אתה רוצה לעצור את החתונה?‬
‫אבא, תגיד משהו!‬
‫אז, אתם מתחתנים תחת חזקת השיתוף, נכון?‬
‫מה?‬
‫זה אומר שמה ששלי הוא שלך.‬
‫כן, ולהפך.‬
‫לעמוד, בבקשה.‬
‫אל תחכה.‬
‫סטלה ברטק, ילידת מונקו, האם תיקחי את...‬
‫קווין לפוטר,‬
‫יליד...‬ ‫-קווין לפוטר?‬
‫קווין לפוטר?‬
‫אני מבין את הבלבול. תני לי להבהיר.‬
‫אבא שלי...‬
‫היה צריך לברוח מהדיקטטורה.‬
‫הוא היה מבוקש,‬ ‫אז היינו חייבים לשנות את השם שלנו.‬
‫פשוט מאוד.‬ ‫-זה לא ברור לי.‬
‫סטלה, את מפקפקת בי?‬
‫אחרי כל מה שעשיתי בשבילך?‬ ‫בשביל המשפחה שלך?‬
‫בשביל אבא שלך?‬
‫היי.‬
‫יקירה שלי...‬
‫חכו!‬
‫גברת ברטק,‬
‫האם תקחי את מר לפוטר להיות לך לבעל?‬
‫פשוט תחשבי "דל פוטרו".‬
‫כן?‬
‫לא?‬
‫לא!‬
‫סטלה, לא.‬
‫אבא?‬
‫את לא יכולה להתחתן.‬
‫לא איתו.‬
‫למה?‬ ‫-הוא רק רוצה את הכסף שלך.‬
‫הוא מכר את האדמה שלו בארגנטינה‬ ‫כדי לעזור לנו. לא?‬
‫כן.‬ ‫-הוא לא מכר שום דבר.‬
‫לא היה בזה צורך.‬
‫אני לא מבינה.‬
‫גם אנחנו לא, אבא.‬ ‫-אנחנו לא מבינים.‬
‫לא הייתה שום מעילה.‬
‫החשבונות שלנו מעולם לא הוקפאו.‬
‫הנכסים שלנו לא הוחרמו.‬
‫מה?‬ ‫-אבל, אבא…‬
‫היינו בבית.‬ ‫ראינו את המשטרה לוקחת את המכונית שלי.‬
‫זה היה מבוים.‬
‫הכול היה מתוכנן.‬ ‫-על ידי מי?‬
‫על ידי.‬
‫את לא יכולה להתחתן איתו.‬ ‫הוא ניסה לסחוט אותי.‬
‫הוא מעולם לא אהב אותך.‬ ‫-סטלה...‬
‫זאת האמת. אני נשבע.‬
‫האם תיקחי איש זה להיות לך לבעל?‬
‫לא.‬
‫בסדר.‬
‫אתה יודע, פרנסיס…‬
‫אולי איבדתי את הבת שלך, אבל אתה…‬
‫אתה תאבד את הילדים שלך.‬ ‫-יא טינופת. נוכל!‬
‫להתראות!‬
‫אני מצטער.‬
‫אתה ממש לא שם עלינו!‬
‫למה עשית את כל זה?‬ ‫-כי זה היה נחוץ בדחיפות.‬
‫ראיתם את אורח החיים שלכם?‬
‫אתה חשבת שאתה איזה מהפכן.‬
‫היית בטלן ועצלן,‬
‫שלא מסוגל להישאר בלימודים אפילו חודשיים.‬
‫אתה,‬
‫זורק כסף מהחלון על הרעיונות המטופשים שלך.‬ ‫ומה שיותר גרוע...‬
‫נתתי לך לעשות את זה.‬
‫ואת, יקירתי,‬
‫הפכת למטרד, רקובה מרוב פינוק.‬
‫נכנעתי לכל הגחמות שלך.‬
‫היית מוכנה להתחתן עם אידיוט‬
‫שמייצג את כל מה שאני הכי שונא.‬
‫ככה אתה רואה אותנו?‬
‫לא.‬
‫כבר לא.‬
‫אני לא רוצה לראות אותך שוב.‬
‫שכח מאיתנו.‬
‫- תשעה חודשים מאוחר יותר -‬
‫שמשי.‬
‫כן, שמשי.‬
‫זה מדכא גם אותי.‬
‫מהילדים.‬
‫מרגריט...‬
‫עוד צ'ק לשכר הדירה.‬
‫מה אתה עושה היום?‬
‫פגישה באתר הבנייה באביניון. ממתי אכפת לך?‬
‫היום יום חשוב. חשבתי שאולי...‬
‫אוקיי, מרגריט! תכיני את הבגדים שלי.‬
‫בסדר גמור, אדוני.‬
‫בכל זאת, התמודדנו עם זה יפה.‬
‫לא בכל יום רואים רווח גולמי כזה.‬
‫אתה לא שמח?‬
‫כן. אני שמח.‬
‫למה ירדת?‬
‫עשיתי טעות.‬
‫תחזור לכביש המהיר. למה מכאן?‬
‫לא, אני מכיר קיצור דרך. זה בסדר.‬
‫אל תדאג.‬
‫בשביל 100 זוגות, זה לא אפשרי.‬
‫לא, אתה צריך לקחת לפחות 200.‬
‫בואו תראה מי נועל "רימה"!‬ ‫-שנייה.‬
‫שיט, קניה ווסט! איך עשית את זה?‬
‫זה מטורף!‬
‫אנחנו עובדים קשה!‬
‫כולם מתים עליהן. הצרפתים, האמריקאים.‬
‫ז'ילברט מונטנייה אמר, "וואו".‬ ‫-בטוח שהוא לא אמר "איפה"?‬
‫לא רע.‬
‫כן, מר סולארו.‬
‫אם תגיד 200, יש על מה לדבר.‬ ‫-שלום לכולם.‬
‫בסדר?‬
‫אני אשמח, אבל...‬ ‫-הכול טוב?‬
‫ואז אצטרך לעשות את זה לכולם. די!‬
‫לא לעשן בתוך הבית.‬
‫נו באמת.‬
‫אני לא יכול. 100 זוגות אני לא יכול לעשות.‬
‫איזה בלגן. ביקשתי ממך לסדר.‬
‫נשים את זה בחדר שלך.‬
‫מה?‬ ‫-ברור.‬
‫חיכינו חודש למחסן שלך.‬
‫אני לא יכול לעשות הכול.‬ ‫אני חייב לסיים אצל גברת רנאר.‬
‫נראה שאתה דואג לגימורים שלה כבר זמן מה.‬
‫הוא רוצה לתקוע אותה!‬
‫לא, לא אתה, מר סולארו.‬
‫איזה אידיוט.‬
‫נתחיל ב-200 זוגות?‬ ‫-מאתיים?‬
‫מושלם. נתחיל משם.‬
‫זאת הזמנה קטנה, אבל זו התחלה טובה.‬
‫הבאתי לך עוגה.‬ ‫-אתה אפית אותה?‬
‫נשלח לך את זה לבלגיה.‬
‫אני אשלח חשבונית. נאשר את זה.‬
‫תענוג לעשות איתך עסקים.‬
‫נהדר. אני אוהב אותך.‬
‫אה, לא. תודה.‬
‫להתראות. 200 זוגות!‬
‫בראבו!‬
‫בבקשה. מה הבאת?‬
‫זה נראה מגעיל. קדימה!‬
‫מצטער, אני חושב שהלכתי לאיבוד.‬
‫כן... גם אני חושב.‬
‫יש פרחים בתא המטען.‬
‫קדימה!‬
‫בכל אופן, נסתדר.‬
‫איך מתקדם במסעדה?‬
‫בדיוק חתמתי על חוזה השכירות. הולך טוב ממש.‬
‫אבל אתה לא אוכל שם בחינם.‬
‫בועת אוויר…‬
‫שלום, ילדים.‬
‫הייתי באזור, אז...‬
‫מזל טוב, מתוקה שלי.‬
‫הבית נראה טוב.‬
‫טוב...‬
‫להתראות.‬
‫אני מכיר מישהו‬ ‫שניסה ללמד את הילדים שלו לקח.‬
‫ולמד לקח בעצמו.‬
‫אבא!‬
‫אתה בא? הכנו לחם עם שמן.‬
‫בראבו!‬
‫שלום, סופי? זה דימיטרי.‬
‫אז בסדר. בבקשה.‬
‫לא חשוב. עשירה מפונקת.‬
‫שלום, ז'ק?‬
‫זה פטריק.‬
‫הי.‬
‫ראיתי בפייסבוק שאתה בדרום צרפת.‬
‫אולי נוכל לשבת לשתות משהו?‬
‫איזה יופי! מעולה.‬
‫נתראה שם. בסדר.‬
‫תרגום כתוביות: מאיה קציר‬