Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX PRESENTERAR
Monaco, också känd som Hercules Monoecus, är en självständig och enväldig stat.
Den är byggd kring en liten fiskeby och känd för sitt lokala hantverk.
Monegaskerna har alltid värdesatt äkthet och enkelhet.
Hej, älsklingar. Shoppingrundan fortsätter.
Nu ska jag ta er till Gucci.
Jean-Charles, jag sa Gucci.
Se där.
Monaco. Pittoreska landskap, känslan av en liten by
där människor möts för att njuta av enkla nöjen,
och dela gemytliga stunder…
Var är han?
…och samhörighet.
De unga har respekt för lokala traditioner.
De kombinerar en hälsosam, aktiv livsstil med ett sinne för affärer.
Det saknas fem euro.
Det saknas fem… Ser du hur ni taxichaufförer är?
Där ser du. Och sen blir ni förvånade.
De unga syns ofta tidigt på morgonen efter en lång natts arbete.
Var är pappas båt? Båten?
Öppnar dörren sig själv eller?
Jag gillar lång espresso med färsk guavajuice och en nypa ingefära.
Monaco.
Ett charmigt litet paradis
för folk som tar sig tid att leva och inte missunnar sig nånting.
…har äntligen blivit godkänd.
Med en av regionens främsta entreprenörer vid rodret,
Francis Bartek.
Ett foto, tack. Se hit.
-Monsieur Bartek. -Monsieur Bartek. Tack.
-Du är nervös för ikväll. -För en födelsedag?
Förra året ströp Stella nästan servitören.
Ja, men… Temat var ju vitt, och idioten serverade rosa champagne.
Ja, nu när du säger det.
Ferruccio, kom tillbaka när du har egna barn.
Som tur var slapp jag det.
Du är inte rättvis. Stella har förändrats på ett år. Hon är mognare nu.
Det är inte alls vad jag bad om.
Det är hemskt. Se bara på mig.
Det här skulle jag aldrig be om.
Vilken idiot till frisör.
Juan Carlos, älskling!
Juan Carlos!
-Älskling, det är hemskt! -Qué pasó, cariño?
Kolla vad han har gjort. Jag är vanställd.
Vanställd? Du är jättefin.
Mina kinder ser feta ut. Det är fult.
-Jag mediterar. Ge mig två minuter. -Förlåt, raring.
Förlåt.
Skit.
Jag måste samla mig.
Jag är nog utbränd.
Hej, pappa och gudfar. Får jag prata med er?
-Snabbt. Vi har ett möte. -Det här går fort.
-Jag har århundradets idé. -Igen?
-Varför går han i strumplästen? -Vet inte.
Okej. Vad är det värsta med att köpa nya skor?
-Det kan förstöra ens liv. -Vet inte.
Skoskav.
800-euroskor som ger en skoskav. Nej, inte okej.
De tar en vecka att gå in, och då stapplar man som en gås.
Man får blåsor på hälarna, på tårna…
Det är hemskt.
Jag har lösningen.
Victor, varsågod.
SKON FÖR DIN FOT
Skon för din fot.
Jag ska förklara, för det är abstrakt. Som ni ser har jag inga skor.
Varför inte? Jo, för att Victor här har på sig mina skor.
Är ni med? Han ska ha på sig dem i en vecka.
Jag har tänkt på allt. Vi hyr en hangar med matta.
Vi anlitar folk som bär skorna i en vecka. Kom igen, demonstrera. Gå. Ser ni?
Han går in dem. Hör ni hur lädret tänjs?
Kunden kommer tillbaka: "Har ni mina skor?"
"Nej, nej. Vi har inte era skor. De har blivit tofflor."
Kom igen. Bahamas, mojito, caiprinha…
-Intressant. -Det är jättespännande. Vi kan göra mer.
Nya underkläder brukar ju skava lite i sidan.
Här? Ja, på mig också. Det kan vi jobba vidare på.
Nån har på sig dina kallingar en vecka.
"Kalsong för din schlong". Det bara kom.
Ett annat exempel. Man öppnar ett fönster på vid gavel,
tar pengarna och slänger ut dem så här.
Det går inte.
Ni förstår inte vad det är jag föreslår.
-Pappa? -Säger du inget?
Men pappa. Kom igen. Det är en enorm marknad.
Alla har två fötter. Alla i hela världen. Känner du nån utan fötter? Tror inte det.
Jag ska tänka på saken. Under tiden har jag ett uppdrag åt dig.
Ta de här dokumenten till Avignon och fråga efter monsieur Noai.
Säg att du är min son, så träffar han dig.
Överlämna dem personligen. Kan du det?
-Jag vet inte. Visa mig. -Okej. Se här.
-Fattar du? -En gång till, jag vet inte.
Fan vad komplicerat.
Ni fattar inte.
Istället för skornas Zuckerberg gör ni mig till budkille.
Lyssna, Philippe. Det här företaget är ditt arv.
Du måste lära dig om maskineriet.
-Därför får du såna här uppdrag. -Okej.
Jag förväntar mig att du kommer på din systers födelsedag.
Ja, pappa.
Kan jag ta av mig skorna nu? De gör ont, det är fel storlek.
Sluta gnälla. Klart att du får skav när du går fel.
Hade du gått rätt hade de gillat min idé.
-Du tänker väl inte finansiera det? -Så klart inte.
Ska jag påminna dig om vad vi spenderat på hans idéer?
-Luftkonditionerade kalsonger, e-cigarren… -Jag vet att jag skämmer bort dem.
-De behöver tid. Deras mamma är borta. -Hon dog för 15 år sedan.
Det känns som igår.
Jag kan vara sträng. Se på Alexandre.
Han blir arvlös om han missar en timmes studier till.
Alex…
-Hur dags slutar Virginie? -Jag vet inte. Hurså?
Min uppsats ska snart in. Jag vill veta hur det går.
Så min dotter ligger i med arbetet medan du ligger med mig?
Jag kan inte göra allt.
Det ska du få smisk för!
Vad är det för skräphög? Sitt inte på den, dina byxor blir lortiga.
-Monaco är inte sig likt. -Jag vet.
Och han har inga problem med att parkera bredvid mig.
Vi försöker att inte repa rishögen.
-Gillade pappsen "Skon för din fot"? -Skämtar du? Han sa: "Wow".
Nu ska vi festa!
Stella
Jag saknar ofta att se soluppgången över Pampas.
Spela gitarr med mina gauchos och sjunga hela natten.
Men sen vilar jag ögonen på detta champagneglas
och tänker att jag gav upp mycket som for från la tierra de mi madre,
men en del njutningar finns kvar.
Och den största njutningen är att jag mötte dig, Stella.
-Vad fint. -Ursäkta.
Känslorna.
De är så jävla långsamma.
Stella
Varför går du så där?
Har nån sett en grapefruktjuice?
-Jag bad om den för tio minuter sedan. -Förlåt, mademoiselle.
Ska jag skriva ned det? Är det för komplicerat…
Här är allt sig likt.
-Matthias? Vad gör du här? -Min faster bad mig att hjälpa till.
-Vad kul att se dig. -För att betjäna dig, så klart.
-Er grapefruktjuice, mademoiselle. -Tack.
Drick upp innan vitaminerna försvinner.
-Grattis, förresten. -Tack.
-Mi amor? -Jag kommer. Ursäkta mig.
Känner du honom?
-Vem är det? -En servitör bara.
Okej, då serverar vi champagnen.
Tjugofyra.
Vår lilla Stella fyller 24 idag. Kan du tänka dig?
Minns du dagen hon föddes?
Det är klart att du gör.
Jag undrar ofta om jag klarar att uppfostra dem.
Vad tror du?
Svarar hon nånsin?
När jag talar med min döda make och säger att ni gett mig löneförhöjning,
ser jag honom le.
Jag saknar henne så.
Jag kan hoppa in om ni vill.
-Hoppa in? Menar du…? -Ni behöver en ny fru.
Ni är inte min typ, men i sista ändan
skulle jag hellre gifta mig med en rik man än jobba för en deppig.
Jag är inte deppig. Okej, Marguerite. Har Philippe kommit?
-Jag går och ser efter. -Gör det.
Jag är inte deppig.
Är jag deppig?
Champagne!
-Kom igen, Carlito. -Okej.
Jag ska visa hur man öppnar en champagneflaska i mitt land.
-Ur med korken! -Mi amor. Du är så vacker.
-Kom igen, mästaren. -Juan Carlos!
Det viktigaste är att man står stilla.
Vale? Stilla.
Helt stilla.
-Som en staty. -Kom igen, Juan Carlos.
-Kom igen, Juan! -Öppna den, älskling.
Stella, bara…
Förlåt.
Vad är det här?
Fin champagne…
-Skitunge. -Rörde han sig?
-Ja, han rörde sig. -Det gjorde han.
Du rörde dig.
Stilla.
-Fattar du? Stilla. Joder. Puto. -Älskling?
-Pappa är här. Ska vi prata med honom? -Pappa? Ja. Si…
Hitta en servitör utan Parkinson's. Jag kommer tillbaka.
-Jag lyssnar. -Först och främst, Francis…
-Får jag kalla er Francis? -Nej.
-Pappa… -Strunt samma. Se där.
Först ville jag tacka er för att du fixat Stellas fiesta.
Precis som ni skulle jag göra vad som helst för Stella.
L'amor de mi vida, la razón de mi corazon.
Jag pratar inte spanska.
Som ni vet har Stella och jag i några månader undrat…
Kan jag putsa det nu?
Det tillhörde min far.
Han använde det för att skjuta rovdjur som höll till nära vårt hus.
Som jag sa har Stella och jag varit tillsammans ett tag nu.
-Jag ville fråga er… -Ja?
Su mano.
Jag förstår inte.
-Stella och jag vill gifta oss. -På så vis?
På så vis.
-Får jag ställa er en fråga. -Por favor.
Har ni ett arbete?
Nej, inte för tillfället.
Du kanske inte vet det pappa, men det pågår en kris.
Vad har du för planer för framtiden?
Förutom att träna golf och förstöra mitt vin?
Projektet den närmsta tiden
är att åka på en kryssning med Stella på Indiska oceanen.
Vår bröllopsresa.
-Bra idé. -Ja!
Med vilka pengar?
-Vad sa han? -Med vilka pengar?
Problemet med krisen i Argentina…
Den här krisen är sannerligen…
-Det är hemskt. -Jag vet. Muy complicado.
Hela min släkts förmögenhet är fast i Buenos Aires.
-Men under tiden… -Hur som helst…
…kan jag väl använda min andel i företaget och mammas arv?
Du tänker väl inte gifta dig med den där typen?
Jag är här.
Han förstår inte definitionen av "arbete".
Din definition, menar du.
-Den där man inte träffar sin familj. -Hör nu, min dotter…
Låt mig vara tydlig: Jag är emot det här äktenskapet.
Äktenskap, nada. Claro?
-Du glömmer en sak, kära pappa. -Vad?
Jag bad inte om din tillåtelse.
Kom igen, så går vi.
Nej, Stella! Kom tillbaka.
Stella!
Mina vänner. Mina vänner, ursäkta oss. Stäng av musiken.
Lyssna.
Juan Carlos och jag har en stor nyhet. Vi ska gifta oss!
Hurra!
Música! Música, por favor.
-Ferruccio? -Det är som jag befarade.
Han åkte inte.
Vem pratar du om?
Philippe åkte inte till Avignon. Han skickade nån annan.
Va?
Jag skickar en video till din mobil
som han lade upp på sociala medier för en timme sen.
Kolla, kolla.
Så här dricker man i Monaco.
Var är han?
Han hyrde en privatjet och flög till Ibiza.
Jag skulle inte räkna med att han kommer ikväll.
Vi gör helikoptern med snorrarna i helikoptern.
Tack, Ferruccio.
-Francis! -Monsieur!
-En mycket arg man vill tala med er. -Francis!
-Guillaume, vad är det? -Var är din son?
-Philippe? -Nej, Alexandre.
-Vet du vad han gör medan han skolkar? -Nej.
-Han ligger med min fru. -Va?
Tänk att jag tog emot honom
när han hade blivit avstängd från alla andra universitet. För din skull.
-Jag betalade för er idrottshall. -Var är han?
-Jag ska krossa hans nuna. -Lugna dig.
Kom igen, alla badar näck i poolen!
-Din jävel. -Monsieur Rombi, vad trevligt.
Du ligger med min fru.
-Säg att det är struntprat. -Vänta, Alex
-Helvete, pappa. -Virginie?
-Clara? -Fan.
Din… Han ligger med mina döttrar. Jag ska döda dig.
Nu räcker det, Guillaume. Alexandre!
Du kan inte ta mig!
Monsieur?
Hur mår ni?
Pappa?
Pappa.
Du skrämde oss verkligen.
Vad har hänt?
Er pappa fick en infarkt, men nu mår han bra.
-Vi löste upp proppen. -Bra.
-Hur? -Med nitroglycerin.
-Det gör man bomber med. -Va?
Jag såg det i Fight Club. Man använder tvål man destillerar.
Tack, filmklubben. Bra tillfälle att prata om en film om idioter som slåss.
-Ursäkta. Den är mycket djupare än så. -Jaså?
-Inget är djupare än ett vakuum. -Menar du dig?
Ursäkta mig, har ni nån medicin mot dumhet? Min bror sväljer allt.
Det behövs inte. Min bror vill gärna ha en tant att knulla med.
-Har ni en geriatrisk avdelning? -Ge er, fåntrattar.
Säger hon som är på sjukhuset i 12-centimetersklackar.
De är faktiskt 14.
-Du måste höja dig på nåt sätt. -Skit på dig.
Våldsamt språk är de svagas vapen.
Tack, Gandhi.
-Han går upp kl 14 och ger livslektioner. -Just det, när åt du frukost senast?
Och vilken av dina sju måltider är det?
-Den här i mitten. -Det var lågt.
Sluta.
-Han kan inte hjälpa att han är fet. -Är jag fet?
Fet är ingen förolämpning.
-Inte idiot heller. -Det är ett faktum.
Ni är så jobbiga.
-Sluta. -Snurra lite, discokulan.
Barn…
-Du har spya på skjortan. -Det är inte min.
-Barn! -Vad?
Jag tror att er far behöver vila.
Ja. ursäkta.
Vi ska gå, pappa.
Håll ut, daddy.
-Vad gör du? -Du stinker sprit.
-Och du stinker tant. -Ni är såna idioter.
-Okej. Jag ska också gå. -Tack. Ursäkta.
Tror du att hon skulle vara stolt över dem?
Vem?
Vem tror du?
TVÅ MÅNADER SENARE
Pappa!
-Pappa! -Var är pappa?
Jag slappade bara framför en film men det finns inget Internet längre.
Mina sex bankkort har spärrats. På pappas kontor svarade polisen.
-Pappa! -Pappa!
-Skrik inte!
Var är pappa? Ni kommer aldrig att tro mig.
-Är dina kort spärrade? -Och din mobil?
-Hur visste ni det? -Samma här.
Pappa!
Vad var det?
Kom igen.
-Vem letar de efter? -Vänta.
Polisen.
-Öppna. -Är du dum, eller?
-Vi ska göra en husrannsakan. -Fan.
-Vad i helsike? -Var är pappa?
Öppna!
Vad ska vi göra?
Barn! Kom.
-Vi går bakvägen. Kom. -Han har ett gevär.
Jäklar.
Vad sysslar de med?
-De beslagtar den. -Ursäkta?
Kom nu.
Mitt hjärta.
Stopp!
Gå härifrån.
-Pappa. -Han är galen.
-Kom igen, hoppa ut. Hoppa in, barn. -I den?
-Nej. -Skynda er, in i bilen.
-Kom igen. -Helvete.
-Stäng dörren! -Den är äcklig!
Kör!
Perfekt.
Tack.
Förklara nu annars blir jag galen.
Jag vill också veta, annars blir jag också galen!
Lugna er, barn. Företaget har lite problem.
-Vad? -Finansroteln gick igenom våra konton.
-Kapital har förskingrats. -Vad för kapital?
-Vad är kapital? -Förskingring av kapital är…
-Det är bedrägeri. -…när man förskingrar kapital.
Skriver du för Wikipedia eller?
Vi har visst förskingrat pengar med uppsåt på flera allmänna marknader.
Det är straffbart enligt artikel E314-1 i strafflagen.
-Jag fattar ingenting. -Kontona är spärrade.
-Vi riskerar att åka i fängelse. -Ursäkta?
-Herregud. -Fängelse?
-De kan inte sätta dig i fängelse. -Oss, menar du.
-Jag har inte gjort nåt. -Inte jag heller.
-Om ingen har gjort nåt, vem var det då?
Jag vet inte, men Ferruccio försvann igår morse.
Jag trodde att han var som din bror.
-Helvete. -Pappa, vart ska vi?
-Vi ska gömma oss, långt från Monaco. -Var?
-I Marseille. -Marseille?
-Du är ju inte klok. Marseille? Okej. -Jag får panik.
-Andas in genom näsan. -Jag får panik.
Det här händer inte.
Jag ska ju gifta mig med Juan Carlos. Vad ska jag säga?
Ingenting till honom.
Från och med nu talar vi inte med någon. Ingen. Varken släkt eller vänner.
Jag måste lösa det här innan polisen hittar oss.
-Andas. -Ge mig era mobiler.
-Varför? -De kan spåra dem även om de är avstängda.
Ja, det såg jag på en dokumentär. Man måste ta ur chippet och batteriet.
-Men pappa! -Han slängde ut dem!
-Bra. Stella? -Vad?
Stella. Jag sa alla mobiler.
Jag är stillhet och lugn.
Helvete. Marseille.
Stick härifrån!
Håll käften, din hora!
Kommer ni?
Var är vi?
-Det är min pappas hus. Här växte jag upp. -Okej. Är det bara jag som är skraj?
Vänta på mig!
Vänta, jag ska leta upp mätaren.
Det här är bara en mardröm.
Helvete.
-Fan vad dystert det är. -Det kan inte bli värre.
Oj, jo.
Fungerar det?
Ja.
Lite målarfärg ska nog göra det här stället som nytt.
Kom ska jag visa er runt.
Den funkar inte.
Inte den heller. Sovrummen ligger där uppe.
-Försiktigt. -Försiktigt med vad?
Det här är nog sovrummet.
Den funkar! Det här är sovrummet.
Vi har tur. Det finns madrasser!
Ja, vilken tur. Vilka goda nyheter.
-Jag är hungrig dessutom. -Jag med.
-Vi beställer sushi. -Ja! Sushi!
Hurra.
Har ni några pengar?
Brödet måste suga upp oljan ordentligt.
Det lärde pappa mig ute på byggarbetsplatserna.
Äter man det här på morgonen så står man sig hela dagen.
-Jag äter inte det där, det är för fett. -Nej, det är inte så fett.
-Vad? Vill du hellre svälta ihjäl? -Död men snygg.
Sluta nu, barn.
Nu måste vi hålla ihop.
Vi måste börja tänka ut hur vi kan få tag på pengar.
Det handlar alltid om stålar. Kan vi inte försöka leva utan dem?
Är inte ni trötta på att vara slavar till det kapitalistiska systemet?
Nej.
-Vad ska vi göra, pappa? -Nåt ni aldrig har gjort förut.
Tänka?
Banta?
Nej.
Arbeta.
Ursäkta?
Upp och hoppa!
-Vad är klockan? -Hon är sex.
Sex på morgonen? Jag behöver åtta timmars sömn.
Du har tur du som kunde sova.
En spindel satt och stirrade på mig hela natten.
Jag räknar med att ni skaffar middag till ikväll.
Du då?
Polisen är efter mig. Det är för riskabelt för mig att gå ut.
Jag har närt er hela livet. Nu är det er tur.
Upp och hoppa. Till jobbet.
Upp och jobba.
-Hur många gånger kan man snooza honom? -Jag somnar om i två timmar.
Vad har jag sagt? Upp med er!
Upp och hoppa.
Upp och jobba.
-Hoppsan. -Kan du inte vänta?
Nej. Jag valde inte att äta bröd och olja till middag.
-Fy, vad äckligt. -Barn, det finns bröd kvar från igår!
-Dörren! -Det finns ingen dörr.
Inget toapapper heller.
Ta på dig hjälmen!
Lucien, kom och käka!
Hur går det, grabbar? Käkar ni lunch?
Det ser gott ut, får jag smaka?
Tack.
Vad vill du?
-Inget, jag söker jobb. -Snacka med förmannen.
Oj, finns det tårta?
Okej.
Det är lugnt.
-Är förmannen där borta? -Ja.
Åh, cariño.
Hur mår du? Ska vi ses i eftermiddag?
Det är därför jag ringer. Jag kan tyvärr inte.
Men vi ska ju välja restaurang.
Jag vet, men jag kommer inte att vara där på ett tag.
-Kan jag få min mobil? -Var är du?
Jo, jag är…
-I Marrakesh, i en souken. -Marrakesh?
I Marrakesh?
Pappa fick ett infall och tog med oss hit. Vi ska besöka en riad…
-Han har köpt den till oss. -Det här är för mycket.
-Förstår du? -Du har ett bra liv.
Det kan du tro. Det kan inte bli bättre.
Hallå?
Varför funkar den inte längre? Jag hör inte längre.
Marrakesh…
Que bueno.
-Batteriet… -Har du gjort slut…
Det är inte batteriet, det är minuterna!
Det är inte sant.
Pierre?
Helvete.
Du skrämde mig. Var har du varit? Jag har ringt tusen gånger.
-Det luktar sömnlös natt. -Nej då.
Sluta. Lyssna på mig. Vi måste lansera projektet tidigare än vi tänkte.
Ja, men vilket?
-Skon för din fot. -Just det.
-Snorre. -Skojar du? Helvete.
Jag har tänkt lite. Om vi inte vill bli slagna av amerikanerna får vi göra det nu.
-Ja. -Och jag skulle gärna…
…vilja att du står för förskottet.
-Var ska jag få stålar ifrån? -Fråga din pappa.
Min pappa skulle aldrig finansiera en så dum idé.
Okej, jag förstår.
-Så alla dina sammanträden var… -Javisst, ursäkter för att festa!
Vad fan, Philou!
Det där är ju bara snack, och att vi får deras företag till slut.
Ja, det stämmer. Ursäkta, men jag siktar högre.
Men sätt du din lilla boll i ditt lilla hål.
Det var det. Du också. Jag ska göra nåt med mitt liv, jag.
Fortsätt du ha Gipsy Kings skjortor på dig. Din idiot.
Inget? Inte en cent?
Hoppas att det har gått bättre för er syster.
Vem kan det vara?
-Vad är det där? -Jag har ingen här som kan bära åt mig.
Vilka pengar handlade du med?
-Jag är utmattad. -Vilka pengar?
Jag sålde en klocka…
Jag hörde dig inte.
Jag sålde Philippes klocka.
Jag hörde inte…
Sålde hon min klocka? Sålde du min Breitling?
-Jag ska döda henne. -Nej, Philippe.
Nu har vi viktigare saker att tänka på än vad klockan är.
Nej, lugna ner dig. Andas. Stella, du kom väl ihåg att köpa mat?
-Helvete. -Nej!
Ge mig resten så köper jag mat.
Jag gav den sista sedeln till taxin.
Vill du veta vad panik är? Jag ska visa dig.
Det här är panik. Ska vi äta det här?
Sluta!
-Ge mig den. -Nu räcker det.
-Du är omöjlig. -Släpp!
Jag är inte klar med receptet.
Man måste låta oljan sugas upp.
Den ska sugas upp ordentligt!
-Så. Smaklig måltid. -Är det nån där? Monsieur Bartek?
Marguerite?
-Prinsessan… -Marguerite!
-Vad gör du här? -Stella ringde mig.
Jag har med sängkläder och handdukar.
-Och lite kläder. -Det hade inte behövts.
Gumman, det är värre än du beskrev det.
-Matthias, vi sätter igång. -Kommer inte på fråga.
Ni kan inte leva i den här smutsen.
Barnen gör det. Inte behöver ni städa upp.
-Vad lustigt. -Imorgon är det ni som hittar jobb.
Jobb? Be dem inte om det. Det skulle de aldrig klara.
Jag hjälper er. Jag har pengar på mitt sparkonto.
-Vad söt du är, Marguerite. -Tack.
-Vad är ett sparkonto? -Det går inte för sig.
Nej, tack. Verkligen, jag…
Verkligen.
-Tack för att ni kom. -Då går jag.
-Ja. -Då lämnar jag er, barn.
Upp med hakan.
Vi behöver faktiskt en servitris på restaurangen.
Stella som servitris? Vilket skämt.
Här är adressen om du har lust att lära dig att diska.
Det här är allt jag har på mig.
-Ta det åtminstone. -Aldrig.
-Jag vill ju hjälpa er. -Jag kan inte ta emot det.
Jag vet inte vad Stella berättade, men säg inget till nån.
Okej. Kom nu. Allt är bara bra med oss. Tack.
BUSSHÅLLPLATS
Goddag.
Goddag, monsieur.
Söker du arbete?
Ja, just det.
Jag är så klart inte helt naiv. Jag har bara valsat in här.
Jag får förstås inte ett företag att driva med en gång.
Därför kan jag tänka mig att nöja mig med…
-Toppchef. -Vad har du för utbildning?
Nej. Jag har ingen utbildning. Jag är liksom autodidakt, förstår ni.
Som Francis Cabrel med gitarren. Jag är självlärd.
Okej, jag börjar förstå, ja.
Har du särskilda löneanspråk?
Nej, inte alls. Tvärtom jag…
Tio, femton tusen, som alla andra, för att leva drägligt.
Tio, femton tusen. Okej.
Man får inte vara rädd att jobba sig upp.
-Ja, det ärar er verkligen. -Tack detsamma.
Okej, jag tror vi har…
Nej, förlåt. En viktig sak!
Det är en detalj, men jag insisterar.
Tjänstebilen: V8. Mindre kommer man ingenstans med.
Nåt mer? Jo, jag behöver…
…få betalt svart.
-Svart? -Ja.
Kom närmare.
Jag har lite problem med polisen för tillfället.
Inget allvarligt. Inga lik under verandan.
-Okej. -Okej?
Så, i sammanfattning:
-Ni har ingen erfarenhet. -Nej.
Ingen utbildning.
Nej, inte det heller.
Ni söker ett chefsjobb.
-Toppchef. -Toppchef.
Och ni skulle vilja ha tio, femton tusen svart i lön.
Ja, det var nog allt.
Okej. Enter.
Då ska vi se. Vi har…
-Där. -Ja?
Ingenting.
Ta bort "topp".
Vi behöver ta bort minst en nolla på lönen.
Om vi gör det kan jag ha nåt.
-Får man tjänstebil? -Ja då.
Ni lär inte bli besviken.
Goda nyheter. Chefen låter dig provjobba.
Lunchen är väldigt hektisk. Jag ska visa dig.
Jag visar hur man dukar.
Vad är det för lön?
1 200 euro svart. Dricksen delar vi på.
-Okej, är det per vecka? -Nej, per dag!
Kom så visar jag dig köket.
Per dag?
Jag förstår inte vad folk klagar på.
Hallå? Får jag åka med?
-Oj, hur gick det? Vill du ha skjuts? -Tack.
Hör du.
Jag har massor av kunder ändå. Vem tror han att han är? Monsieur?
Kom ihåg att kunden alltid har rätt. De beställer, du lyder och håller käften.
Precis som förut, men tvärtom.
Tror du att du kan passa in?
-Det går bra. -Det här är Stella.
-Hon ska jobba med oss. -Hej.
Goddag.
Jag räknar med att du fixar det här. Jag lovade min faster det.
Jag vill inte bli av med jobbet.
Oroa dig inte. Vi snackar tallrikar och bestick.
Hur svårt kan det vara?
Du får skåp 11. Du ska få byta om nu.
Skynda dig, vi har fisk att rensa.
Och disk att diska.
Jag tog med den för att muntra upp dig.
Det var snällt, men jag kan inte när de måste jobba.
Jag förstår.
-Du kan väl bara smaka? -Nej, säger jag.
-Jag skäms, men det är gott. -Det kan vara värre.
Här.
Det kunde vara kallare.
-Är de faktiskt ute och söker jobb? -Ja.
-Det skulle jag vilja se. -Det är det enda bra med det här.
Kommer du inte att få skittråkigt här ute?
Jag ska renovera huset. Det har jag velat göra.
-Jag kan skicka hantverkare. -Nej.
Jag ska göra det själv.
Jag är snickare.
Är det verkligen för barnens skull du gör det?
Kom igen.
-Hörde du det där? -Nej.
Det är nån i huset.
Vem där?
Stick härifrån. Han får inte se dig här.
Hej, pappa.
Söker inte du jobb?
Är det hummer?
Ja.
Jag fångade den i morse.
I havet.
-Fångade du en hummer? -Ja.
Du förstår, pappa. Naturen…
…ger oss föda.
Hon ger oss föda.
Det är…
Det är vackert. Det är…
Jag blir…
Det är mäktigt.
Vi kommer att lära oss mycket här.
Hummer…
En panerad fisk, en tartarbiff…
Det är till bord sju med salladen.
-Ursäkta? -Till bord sju.
Okej.
Är det här till er?
Är det till er? Vem ska ha salladen med krutonger och fisken med grönt på?
-Jag. -Här borta.
Jackpot, varsågod.
-Saltet? -Det är nog första dagen.
-Vi då? -Självklart.
-Kan jag få en kopp kaffe? -Här.
Service.
-Du behöver inte saltet. -Hur vågar hon.
-En kanna vatten. -Tack.
-Och peppar? -Kommer!
Kan jag få menyn?
-Kan vi få beställa? -Vi väntar.
Vi har väntat en kvart.
Oj, nåt gick av. Förlåt! Helvete! Vad ska jag göra? Jag får panik.
Det var ingen dålig början. Nu ska vi…
Det är till middagen,
och det är för bygget.
-Är inte Alex tillbaka? -Nej. Eller han gick aldrig.
-Har inte han jobbat? -Nej.
Nej, förlåt. Han har gjort sig en hängmatta.
Läget?
Är du inte för trött?
-Va? -Kom nu. Maten är klar.
Jag är hungrig.
Jag har ju cyklat.
Tack.
-Varsågod. -Smaklig måltid.
-Jag då? -Inga pengar, ingen pasta.
-Va? -Inga pengar, ingen pasta.
Okej, jag förstår. Den som vägrar utnyttjas av systemet får inte äta?
Det stämmer.
Ledsen, grabben. De köper maten så de bestämmer.
Okej.
Bravo.
-Åt helvete med er skitmat. -Vart ska du?
-Ska du äta rötter? -Ja.
-Jo, vet du vad? Där ute finns ekollon. -Nähä?
Det finns bär. Det finns äpplen.
Ni förstår, naturen…
Hon är generös, till skillnad från er.
Det finns till och med hummer.
Smaklig måltid.
Hur mår du, Alexandre?
Ser du? Vad vackert. Han ger tillbaka det naturen gav honom.
Taxi!
-Taxi! -Ja, jag kommer.
-Vad gör du? -Vad då?
-Skojar du? Sluta. -"Sluta."
Sluta!
-Menar du allvar? -Försvinn.
Vill du tävla? Se upp.
-Kom igen. -Din feta slöfock.
Vem är det som är slö? Va?
-Vad fina ni är. -Jag ser dig inte.
-Ska vi åka? -Sista raksträckan.
Där ser du!
Jag svälter ihjäl, kan vi inte fiska hummer?
Jag har en bättre idé.
Hjälp mig reparera kåken så förtjänar du din del.
Jag ska visa dig. Ta på dig handskar. Kalkfärg är frätande.
Se nu här. Man tar en murslev…
…och blandar…
Smaklig måltid.
-Mademoiselle? -Ja.
Det ska ni få.
Hallå?
Ja, monsieur.
-Vad är det här? -Det är en biff med pommes.
Jag beställde en biff med pommes, men med extra gröna bönor.
Gröna bönor, enkelt. De är långa, fina och gröna.
-Ser ni dem här? -Nej, det gör jag inte.
Se där.
Har ni förmåga att ta en hel beställning? Är det möjligt med ert lilla huvud?
Jag beklagar.
-Jag ska… -Vem bryr sig om du beklagar?
Du förväntas vara kompetent.
-Det är inte komplicerat. -Hör nu…
Jag bad faktiskt om bönorna, så ni kan klaga i köket.
Ta er inte ton med mig.
Ni tar er ton med mig. Ni behandlar mig som skit.
Vem tror hon att hon är?
En tjej som är trött på att serverar idioter som ni,
klädd som en bondlurk.
Gör ditt jobb.
Va? Har jag inte rätt?
Vilken jävla idiot.
Vad gör du?
-Lunchen är inte över. -För mig är den det. Hörde du vad han sa?
-Jag är inte hans hembiträde! -Nej, du är prinsessa.
För att jag vill ha respekt?
Han pratade som du gjorde förr. Inte så kul, va?
Jag vet. Hör ni…
Hatar ni att behandlas som skit av kunder som ser sig som förmer?
Det här är andra sidan. Här nere hos oss får du lära dig livet.
Vakna, för helvete. Öppna ögonen!
Det är svårt att leva som prinsessa utan stålarna.
Han vill ha extra gröna bönor.
-Extra bönor. -Okej.
Varsågod.
Okej. Varsågod.
Du, Stella. Kom tillbaka.
-Vi håller med om att han är en idiot. -Ja, seriöst.
Vad gör vi åt idioter?
En present.
Det saknas fortfarande lite garnering.
En present till.
Vill han ha mer kan han få det.
Bra jobbat, Stella.
-Smaklig måltid. -Ser man på.
Varför sålde du inte huset?
-Det har affektionsvärde. -Är du sentimental?
-Rör om. Det stelnar. -Ja, jag rör.
Kör inte för fort. Du kan göra dig illa.
Jag slår vad om 100 euro att jag lämnar dig i dammet.
Kör, kör, kör.
Vem dukar av och vem diskar?
Titta inte på mig. Inte jag. Jag har cyklat hela dagen, det räcker.
Jag har serverat 90 gäster idag, Inte en chans. Alex, du gör det.
-Va? -Du diskar.
-Pappa har slitit ut mig, jag är slut. -Sluta klaga, det är så tröttsamt.
-När jag var i er ålder… -"När jag var i er ålder"?
"Då jobbade jag 25 timmar om dygnet. Dag och natt, för francs.
Jag åt bröd i olja, så jag dukar inte av bordet!"
Lös ni det, jag lägger mig.
Nej, du kan kräkas senare, först ska vi duka av.
Va? Ska du kräkas?
Okej, förr brukade jag kräkas, men jag slutade för länge sen.
När var det?
Varför pratar vi om det här nu?
-Det är inte viktigt. Det är över nu. -Nej, det är allvarligt. När?
Ursäkta, är du intresserad nu?
-Ja. -Ursäkta då.
Jag insåg inte det.
Då så.
Jag led av anorexi i ett år. Jag gick ned tio kilo.
-Det syntes. -Varför sa du inget?
Jag hade behövt boka ett möte.
Ja, och ofta filtrerade sekreteraren bort våra samtal.
-Jag har alltid funnits där för er. -Det har du aldrig gjort.
-Jo! -Har du alltid funnits där?
När jag satt i häktet en natt, var var du?
-Har du suttit i häktet? -De tog mig när jag rökte braj.
Frågan var: Var var du? Du var inte där. Du har aldrig varit där.
Philippe hämtade mig.
Vad är det med er ikväll?
Philippe?
Säg nåt.
Vad ska jag säga, pappa?
De har rätt. Du har aldrig funnits där.
Som när jag hade bukhinneinflammation. Jag låg två veckor på sjukhus.
Jag hade ont och var rädd. Du var inte där.
Du var i Tokyo. Jag vet inte ens varför.
Jag jobbade. Jag ringde, och det var ingen fara med dig.
Jag tänkte inte hoppa på ett flyg…
Nej visst.
Mamma skulle ha gjort det.
Är det här min rättegång eller? Är allt mitt fel?
Jag tvingade dig att kräkas, och dig att ta droger…
Alla era problem är mitt fel.
Fortsätt ni om ni har lust. Det kan jag ta.
Varsågoda.
Bukhinneinflammationen var mitt fel.
Global uppvärmning, också mitt fel. För att inte nämna världssvälten.
Håll käften!
Smaklig måltid.
-Vad vill han? -Du får sluta stjäla mina kunder.
-Snor jag dina kunder? -Ja.
Tror han att det här är Uber? Han är tokig.
Sluta med det bara.
Annars? Vad gör du annars?
Ta din lilla tuk-tuk, som är över maxvikten och dra härifrån.
Det var roligt. Lika roligt som din ananas på huvudet.
Pratar du med mig? Vet du vad ananasen ska göra med dig? Galna grejer.
Va fa… På riktigt?
-På riktigt? -Jäklar.
Fan, mannen. Det är inte okej.
-De är ju Parra dessutom. -Ja…
Var köpte du dem?
-På en återförsäljningswebbplats. -Sneakers Marseille Resell?
-Ja, känner du till den? -Ja.
-Gav du 800 euro? -Ja, 800 euro.
-Slöfocken här köpte mina skor. -Du kunde ha fått dem för 400.
-Jag skämtade med 800. -Det var det sista paret som fattades.
-Vad menar du? -Det var de enda Air Max jag inte hade.
Säljer jag dem nu kan jag lätt få 35, 40 tusen euro.
Fyrtio tusen? Och så kör du tuk-tuk?
-Jo… -Du är inte klok.
När du säger det så… Men för tillfället…
-Vem bryr sig? -Vänta nu…
-Har du allihop? -Ja.
-Eller hade. De här är förstörda nu. -Ja. Jag ska fixa det.
Vad snällt, tack.
-Den andra också. -Ja fan, det är en fläck där.
Okej…
Klart att den inte funkar, den är tilltäppt.
Så, testa nu.
Det brinner.
-Vrid på kranen. -Ja.
-Så? -Det är ljummet.
-Nu är det varmt. Bra. -Är det?
Var har du lärt dig om rörmokeri?
Vi hade ett projekt på gymnasiet.
Vad då för projekt?
-Ett projekt bara. -Det är ju nåt.
-Berätta. -Okej.
Jag och mina polare kopplade om avloppsrören
så att de ledde till rektorns dusch.
Det var riktigt jobbigt.
Jag studerade rörmokeri i två månader innan det.
Jag blev proffs på att svetsa. Jag fogade ihop 300 meter rör.
Jag vet inte om jag ska bli imponerad eller ledsen.
Imponerad för en gångs skull?
Din skitunge.
-Vad heter den stora moskén? -Skojar du? Det är Notre-Dame de la Garde.
-Hur fick du dina Parras? -En polare jobbade på Nike.
För varje begränsad utgåva lade han ett par åt sidan.
Jag sålde dem och vi delade 50/50.
Cykeltaxi är okej ett tag, men jag ska inte göra det hela livet.
Det är skitjobbigt.
-Jag har också en affärsidé. -Jaså?
-Vad? -Jag kan inte säga det, men…
Har man sagt A får man säga B.
Okej.
-Vad är ditt största problem? -Mitt största problem?
Okej, ska jag berätta kortfattat?
I mitt kvarter bor en tjej som har fått barn.
Hon säger till alla att det är mitt.
Jag svär på min mamma, jag har inte rört henne.
-Nej… -Inte nog med det! Ungen är rödhårig.
-Ser jag rödhårig ut? -Nej.
Det är inte det värsta. Hon ber om stålar.
Jag sa vart hon skulle dra.
-Nu ska hennes kusiner spöa mig. -Är du klar? Ett riktigt problem.
-Vad då riktigt? Kusinerna är skitarga. -Ett skorelaterat problem.
Jag ska berätta.
Det är enkelt. Vad är det värsta med att köpa skor?
-Har fisken inte kommit än? -Nej.
Matthias, hallå?
-Sover du eller? -Förlåt.
Bord 14 har väntat i tio minuter nu.
-Vakna. -Tack.
Jag kallar det: "Skon för din fot."
Va?
Visst är det bra?
I mitt kvarter skulle du bli mördad för en sån dum idé.
Nej, för…
Du fattar inte.
Jag känner mig så skyldig.
Jag också. Jag har förrått min bästa vän.
-Ska du slå upp förlovningen? -Varför?
Vänta nu. Har du inte hört?
Hört vad då?
Min hemhjälp känner Grimaldis trädgårdsmästare.
Hans faster jobbar för familjen Lombardot, och på marknaden
träffade fastern Marguerite.
Du vet hon som jobbar hos familjen Bartek.
Hon bröt ihop, började gråta och berättade allt.
-Vad? -Att de är ruinerade.
Ursäkta, sa du "ruinerade"? Vad betyder det?
De har inga pengar kvar. De har gömt sig.
Det var pappans partner. Han har visst åkt utomlands med pengarna.
-Ferruccio? -Ja.
Ja, nåt åt det hållet.
Jag såg Ferruccio för två dagar sen…
Ska du slå upp förlovningen, då?
Det var inte lätt.
Plötsligt var jag både pappa och mamma åt er.
Jag fick sköta situationen så gott jag kunde.
Enligt er kunde jag ha gjort det bättre.
-Ni har inte saknat nåt. -Nej, inte pengar.
Vi behövde nåt annat.
Varför ljög du för oss? Varför sa du inte att hon var sjuk?
Vi sa inget för att vi ville skydda er.
Vet du, pappa? Ibland verkar du tycka att vi är idioter.
-Oförmögna. -Precis.
-Bortskämda rikemansungar… -Totalt ytliga…
Inte alls. Jag är stolt över er.
-Visst. -Nu ljuger du igen.
Du måste sluta ljuga.
Pappa.
-Jag lovar. -Det var vekt.
-Jag lovar. -Mycket bättre.
-Det är din tur. -Två sekunder.
Du, pappa…
-Varför gifte du aldrig om dig? -För er skull.
Var mamma din första?
-Det tänker jag inte berätta för er. -Du berättar aldrig om er två.
-Är du generad? -Ja.
Då kan jag börja, om du är generad.
Min första gång var på toaletten på gymnasiet.
-Din också? -Ja.
-Min också. Där nere? -Så klart.
-Philippe, var var din första gång? -Minns ni Fripouille, labradoren?
Men, nej. Inte Fripouille! Vilka idioter ni är…
En gång smet hon in till grannen. Ja, grannen.
Bra, bra…
Berätta hur du träffade mamma. Vi har inte hört din version.
Jag och pappa hade fått jobb på ett bygge i Monaco
Det var en storslagen kåk.
Men den var inget jämfört med er mamma. Hon var sjutton år.
Jag var blyg, men hon lade märke till den lille polske killen Bartek.
Jag bjöd henne på fin restaurang.
Jag hade sparat ihop till det i veckor.
Men hon beställde så mycket att jag inte hade råd.
-Vad gjorde du, då? -Jag talade med ägaren.
Han fick en terrass gratis och mamma fick aldrig veta.
Det är inte din tur. Kolla här.
-Du behöver inte ens trampa. -Nej!
-Den går av sig själv. -Av sig själv?
-Du måste kolla in batteriet. -Hallå, taxi!
-Taxi! -Hallå!
-Är du klar? Jag väntar. -Jag är snart klar. Jag kommer.
Det går framåt, era latmaskar.
Förresten.
Matthias behöver ett extra kilo mango till nästa leverans.
Okej, tack.
Ögonblicket ni alla har väntat på: Lönen.
-Célia. -Tack.
-Yanis. -Tack, chefen.
-Bra jobbat, Stella. Du lär dig. -Tack.
-Mattias. -Tack.
-Marco. -Tack.
-Jag är inte pank längre. -Okej.
-Dricka till alla. -Så ska det låta!
Köket mot serveringen.
På tre. Ett, två, tre!
Kom igen!
Ferruccio? Jag hör dig nu.
Jag ville bara säga att Juan Carlos snokar runt.
Det börjar bli farligt det här. Det räcker nu.
-Jag vet. -Vet du?
Låt mig få njuta. Det var helt oväntat det här.
-Jag lovar. -Berätta sanningen.
Det kommer att kosta dig annars.
-Jag vet. -Du vet, men…
Låt mig vara.
-Ja. -Hur går det med Claudel-bygget?
Här är de.
Kolla.
-Rima? Vad är det? -De gjorde kläderna åt farfars basketlag.
-De finns inte längre. -Coola.
De är som Jordan One, men mer vintage.
-Ska vi försöka sälja dem på Ebay? -Sälja dem på Ebay? Skojar du?
Vet du vad vi gör? Vi ger ut modellen igen.
Vi gör som Stan Smith. Hela världen köpte dem. Kultskor.
Sluta med dina idiotiska idéer. Är din pappa miljonär eller?
Du har rätt. Vi fortsätter att köra tuk-tuk.
Låt mig tänka. Jag har en bättre idé.
Vi tar den här modellen, ger ut den igen och översvämmar marknaden som Stan Smith.
Det skulle gå som fan.
-Väldigt roligt. -Vad?
Du sa samma sak som jag fast med Marseilledialekt.
Det gjorde jag inte alls. Jag kom på en gammal idé jag hade.
Säger du att det var din idé?
-Sluta. -Menar du allvar?
Ska du bli som Steve Jobs nu? Säga till alla att det var din idé?
-Jag sa det där om Stan Smith! Sluta nu. -Som Steve Jobs.
-Sluta! Du låtsas väl? -Jag har haft den idén i flera veckor.
Hola.
Buenos dias, Francis.
Vad gör du här?
Hur hittade du oss?
Jag gjorde en liten utredning, och… Ni vet er vän Ferruccio?
Han får vara försiktig, han är lätt att följa.
Nu förstår jag bättre.
Ville ni ge era barn en läxa för livet? Var det så?
Vad vill du?
Föreställ er en sekund att era barn avslöjar er maskerad.
Jag tror inte att de förlåter er.
Akta dig. Farligare personer har försökt utpressa mig.
Nej, jag vill inte utpressa er.
Det skulle jag aldrig våga.
Aldrig. Hör du, svärfar.
Jag är här för att träffa Stella och hjälpa er.
-Vad kostar det? -Varför säger ni så?
Vad kostar det att få ut dig ur min dotters liv?
-Vad? -Det är mina pengar du vill åt.
Du sårar mina känslor, Francis.
Tack vare mig kan ni komma ur den här knipan.
Och ni talar med mig om pengar? Ni?
Tänk på era barn, Francis.
De har lidit tillräckligt. Deras mammas död och er frånvaro.
Ge dem inte en anledning till att inte tro på något.
I uppförsbackar ökar man ansträngningen. Se bara på mina vader!
-Det är sant. -Perfect timing.
-Juan Carlos, vad gör du här? -Mi amor!
Mi amor, jag vet allt.
Men nu är jag här.
Har vi missat nåt?
Jag är klar där uppe, den funkar.
-Juan Carlos? -I egen hög person.
Lyssna noga nu. Alla era problem är lösta.
Todos.
Jag har belånat mina fastigheter i Argentina för att betala tillbaka staten.
-Vad betyder det? -Ni kan åka hem.
Skojar du?
-Och våra konton? -Uppspärrade. Inga fler pengaproblem.
Är det sant?
Varför säger du inget?
Känslor.
Vänta nu, jag hänger inte med. Är det här sant?
-Om han säger det så. -På riktigt?
Jag gillar honom!
Ma che bello!
-Vi är rika igen! -Pappa, vi är rika igen!
Vi är rika igen!
Jag väntar utanför.
-Visst luktar det pengar? -Ja!
Champagne! Nej.
-Kom igen. Vi ska inte sova här. -Vamos, cariño.
Kom igen pappa, nu åker vi.
Herregud, vad hon är vacker.
Min prinsessa, har de gjort dig illa? Min älskling.
-Cariño. -Du är så len.
Vi har väntat så länge. Vi ska gifta oss.
-Kom. -Cariño.
Te quiero.
De kommer att bli rasande på mig.
Men Juan Carlos har rätt, den idioten.
Hur kan de möta världen om de inte kan lita på sin egen pappa?
-De är mycket starkare än du tror. -Duar du mig nu?
Det har jag alltid gjort i mitt huvud. Nu gör jag det bara så det hörs.
Du måste berätta för dem. Du får inte låta min prinsessa gifta sig med idioten.
De förlåter mig aldrig.
Det du gjorde var helt vrickat. Du körde rakt in i en vägg.
Men gräver man ser man att du gjorde det av kärlek.
Det ska de nog förstå en dag.
-Jag lever inte för evigt. -Mer anledning att berätta.
Ring barnen. Jag vill träffa dem. Jag ska berätta sanningen.
-Är du säker på det här? -Ja.
Hola.
Säg vart vi ska, snälla.
Vi ska gifta oss, Stella.
-Säg vart vi ska. -Vi ska gifta oss här, nu.
Vänta nu. Nej.
Min pappa, mina bröder… Nej. Har du förvarnat dem?
Nej, oroa dig inte. Andra gången ska vi ha en stor fest.
Den första gången räknas bara ditt och mitt hjärta.
En enkel och äkta stund. Så gör vi i Argentina.
Stella. Vale.
Det är den bästa dagen i vårt liv.
Kom. Vale.
-Vale. -Vänta, det är pappa.
Ge mig den. Vi överraskar honom.
-Hola, Francis. -Juan Carlos? Kan jag få prata med Stella?
Det blir lite svårt. Vi är precis på rådhuset.
Vad fan gör ni på rådhuset?
Vad tror ni att vi ska göra på rådhuset?
Han är på rådhuset. De ska gifta sig.
Lyssna nu. Gör inte så här.
Lyssna nu. Jag ska berätta för henne.
Förstår du? Jag ska berätta allt.
Tack, vad snällt. Jag ska hälsa det.
-Låt mig tala med min dotter! -Vi ses ikväll på middagen.
Den stora festen.
-Jag hade velat överraska, men… -Du får inte göra så här. Jag kommer!
-Jag åker. -Vad säger han?
-Så mycket känslor. -Jag älskar min dotter.
Jag älskar er också.
Sa han att han älskade dig?
-Sa han det? -Du hörde ju. Han blev överlycklig.
Han fick hjärtklappning. Otroligt.
Bäst att stänga av den nu. Så där.
Han lade på, den jäveln.
-Philippe och Alexandre väntar där nere. -Jag går ner.
Ursäkta mig.
-Goddag. -Goddag.
Ursäkta.
Ska vi börja?
Hej.
Som vice borgmästare…
…hälsar jag er hjärtligt välkomna.
Berätta vad det är.
Er syster är på väg att göra ett stort misstag.
-Vad för misstag? -Hon tänker gifta sig.
Ska hon gifta sig nu?
Därför är ett lyckat äktenskap…
…något som så klart grundar sig i god kommunikation.
Samtidigt…
…måste man lyssna på den andra.
För mig har det inte varit lätt. Men som tur är, är min fru inte blind.
Kom igen.
-Vale. -Fortsätt.
Por favor.
Varför vill du stoppa bröllopet?
Säg nåt, för fan.
-Ni gifter er alltså med delade medel. -Vad betyder det?
-Det betyder att allt som är mitt är ditt. -Ja. Och tvärtom.
Res er upp.
Vänta inte.
Stella Bartek, född i Monaco, tager ni denne…
…Kevin Lepoutre…
-…född i… -Kevin Lepoutre?
Kevin Lepoutre?
Jag förstår förvirringen. Låt mig klargöra.
Min pappa…
…flydde från diktaturen.
Han var efterlyst, så vi fick byta namn.
-Så enkelt är det. -Jag förstår inte.
Stella, tvivlar du på mig?
Efter allt jag har gjort för dig och din familj?
För din pappa.
Stella. Du…
Cariño…
Vänta.
Mademoiselle Bartek…
-…tager ni denne Monsieur Lepoutre? -Du kan bara tänka "Del Potro".
Ja?
Nej?
Nej!
Stella, nej.
-Pappa? -Du får inte gifta dig. Inte med honom.
-Varför? -Han vill bara ha dina pengar.
Han sålde ju sin mark i Argentina för att hjälpa oss. Eller hur?
-Ja. -Han har inte sålt nånting.
Det behövdes inte.
-Jag förstår inte. -Vi förstår inte heller, pappa.
Det skedde ingen förskingring.
De spärrade inte våra konton.
-Våra tillgångar beslagtogs inte. -Va?
Vi var ju i huset när poliserna tog min bil.
Ett skådespel.
-Allt var på låtsas. -Vem låtsades?
Jag.
Du får inte gifta dig. Han försökte utpressa mig.
-Han har aldrig älskat dig. -Stella…
Det är sant. Jag svär.
-Mademoiselle, tar ni honom till er make? -Stella.
Nej.
Okej.
Vet ni vad, Francis?
Vet du vad?
Jag må ha förlorat er dotter, men ni…
-…har förlorat era barn. -Din lurendrejare.
Hasta luego.
Förlåt mig.
Du bryr dig inte ett skit om oss.
-Varför gjorde du det? -För att det var ett nödläge.
Ni såg ju vilka liv ni levde.
Du gick runt och lekte rebell.
En latmask som inte kunde gå i skolan två månader utan att bli avstängd.
Och du…
Du slängde bort pengar på dumma idéer,
och det värsta var att jag lät dig göra det.
Och du, gumman… Du hade blivit skamligt bortskämd.
Jag lät dig göra vad du ville.
Du gifte dig nästan med en idiot som står för allt jag hatar.
Är det så du ser oss?
Nej.
Inte nu längre.
Jag vill aldrig se dig igen.
Glöm oss, pappa.
NIO MÅNADER SENARE
-Solen skiner. -Ja, det gör den.
Jag blir också alltid ledsen av det.
Ett brev från barnen.
Marguerite…
Det är en check till för hyran av huset.
-Vad ska du göra idag? -Ett möte i Avignon. Sen när bryr du dig?
Det är en viktig dag idag. Jag tänkte kanske…
Okej, Marguerite! Gå och ta fram mina kläder.
Ska bli, monsieur.
Det skötte vi ändå bra.
Såna marginaler ser man inte varje dag.
Är du inte nöjd?
Jo då.
-Varför svänger du av? -Jag körde fel.
-Kör ut på motorvägen. Varför kör du av? -Jag vet en bra genväg här.
Oroa dig inte.
Nej 100 par funkar inte. Nej, man måste köpa minst 200.
-Kolla vem som har Rimaskor. -Vänta lite.
Jävlar. Kanye West. Hur fixade du det?
Vad grymt.
Vi jobbar ju hårt.
Alla älskar dem. I USA, Frankrike…
-Gilbert Montagné sa "Wow." -Sa han inte "Var"?
Kul skämt. Ja, monsieur Solaro.
-Säger du 200 kan vi prata. -Hej, allihopa.
Tjena.
-Gärna, men… -Läget, brorsan?
…jag göra samma sak för alla.
-Sluta. -Rök inte inomhus.
Ja då.
Det går inte. Hundra par funkar inte för mig.
Vad är det för röra? Ni skulle ju städa.
-Okej, vi lägger dem i ditt rum. -Va?
Jovisst. Vi har väntat i en månad på din lokal.
Jag kan inte göra allt. Jag ska se till madame Renards jobb.
Jag känner inte madame Renard, men du verkar se till henne ordentligt.
Han vill knulla henne. Nej, inte ni, monsieur Solaro.
-Vilken idiot. -Ja.
-Vi börjar på 200 par? -Två?
Perfekt. Vi börjar så.
Jättebra. Det är lite, men en bra början.
-Här kommer tårtan. -Har du bakat?
-Vi skickar dem till dig i Belgien. -Vad fin.
Jag skickar en faktura som bekräftelse. Tack, det är ett nöje att jobba med er.
Kanon. Puss på er.
Oj, nej. Tack. Hejdå.
-Två hundra par. -Bravo.
Så där ja. Vad har du med dig? Den ser äcklig ut. Kom igen!
Förlåt, men jag tror att jag har kört vilse.
Ja, det tror jag också.
Utifall att, finns det blommor där bak.
Kom igen.
Ja, vi hittar på något.
Hur går det på restaurangen?
Jag skrev just på hyreskontraktet. Det går jättebra.
Men det blir ingen gratismat åt dig.
En luftbubbla…
Hej, barn.
Jag hade vägarna förbi, så…
Grattis, älskling.
Vad fint ni har gjort huset.
Tja…
Hejdå.
Jag känner en man som ville lära sina barn en läxa.
Han fick sig en läxa.
Pappa.
Kommer du? Vi har lagat bröd i olja.
Hurra!
Hej, Sophie. Det är Dimitri.
Okej, hon… Ser man på.
Strunt samma. Rikemansunge.
Hello, Jacques?
It's Patrick.
Hi.
Jag såg på Facebook att du är i Sydfrankrike.
Ska vi ta ett glas?
Great. Fantastic.
I'll see you there. Okay.
Undertexter: Sara Palmer