Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Paweł Łozińskin elokuva
Ei niin nopeasti. Näytä polvesi.
Ei hätää. Ei tule verta.
Huomenta. Onko hetki aikaa?
-Teen... Jos voisit pysähtyä... -Teet mitä?
-Pidänkö tuota? -Ei, se on liian lyhyt.
-Mitä nyt? -Ei mitään.
Kuvaan elokuvaa. Miten menee?
-Anteeksi, en ole Puolasta. -Vielä parempi.
Pitää ehtiä bussiin.
Hei.
Olisi kysymys.
-Minne matka? -Kotiin. Joelta.
-Söikö kala? -Ei hyvin.
-Eikö lainkaan? -Vesi on matalalla.
-Jutellaanko elämästä? -Ei. Elämä on paskaa.
-Pysähdy. Teen elokuvaa. -Felek, pääset elokuvaan.
-Etsin ideoita. -Mahtavaa.
-Älä mene. -Olen surkea idea.
Hei. Teen parveke-elokuvaa.
Sanonko jotain mikin testaamiseksi?
Sanokaa jotain henkilökohtaista. Elämästä, maailmasta, Puolasta...
Voisitteko?
En, kun edustan pyhää sakramenttia.
Olen Herran Jeesuksen edustaja.
Teen sound checkiä. Voisitteko pysähtyä?
Toki. Mistä on kyse?
Huomenta. Teen elokuvaa ohikulkijoista.
-Ja? -Kyselen heiltä kaikkea.
Haluatko...?
-Vastaisitteko minulle? -Mihin?
Teen elokuvaa ohikulkijoista. Eräänlainen elämän metafora.
-Elämänkö? -Niin.
-Hyvä. Olen nimittäin elossa. -Aivan.
-Siellä missä on elämää, on toivoa. -Mitä sanoisit itsestäsi?
Kunhan saa elää, voi olla onnellinen.
-Toki. Oletko tyytyväinen? -Olen onnellinen. Entä sinä?
Se vähän riippuu.
Anteeksi, teen elokuvaa.
Ihmisistä, jotka kulkevat päivittäin ohi, mutta joille en ole puhunut.
-Emme ole tosiaan puhuneet. -Voisimmeko?
-Asutko täällä? -Kyllä.
-Miten pitkään? -20 vuotta.
Minä vasta kaksi.
-Ranskalainenko? -Kyllä.
-Miksi olet Puolassa? -Töissä suurlähetystöllä.
-Vaimosihan on venäläinen? -Kyllä.
-Oletko tiedustelupalvelusta? -Elokuvapalveluista.
Huomaan.
Tule vähän lähemmäs niin olet kuvassa.
Kysyn kaikilta, keitä he ovat ja mitä haluavat.
Hyvin triviaaleja kysymyksiä.
-Jos on parempia... -Kysy sinä, minä vastaan.
-Huomenta, Pani Zosia! -Huomenta!
-Jatketaan vain. -Ehditkö jutella?
-Millä tavalla? -Lyhyesti.
Miten lyhyesti?
Mitä kuuluu?
-Tulen tänne huomenna. -Mitä puuhaat tänään?
Tänään leikkaan ruohon Waleznych 5:ssä.
Pani Jadwigalla.
Tunnethan sinä hänet?
Se puhelias.
-Hei, Pani Jadwiga. -Hei.
-Tulisitko lähemmäs? -En herran tähden, on kiire.
Kerro vain, mitä kuuluu.
Palaan taas, mutta nyt minua odotetaan kotiin.
Kuka siellä odottaa?
Rakastajani!
-Hei, muru. -Hei.
-Eikö löydy esiintyjiä? -Ei.
Ei sellaisia, jotka pysähtyisivät puhumaan.
Mitä haluaisit heidän sanovan?
Kerro, miten teen tämän elokuvan.
Kerroin jo kotona. En voi hokea sitä koko ajan.
Katso, mitä ostimme.
En tiedä käykö tästä ilmi, että olet vaimoni.
-Etkö ole esitellyt minua? -En. Vaimoni, Agnieszka.
-Heippa, rakas. -Hei.
-Hei, tytöt. -Hei, isä.
-Mitä kuuluu? -Puhun Gosian kanssa. Terkkuja.
-Takaisin. -Isältä terkkuja, hän kuvaa.
Gosia, kuvaan parvekkeelta!
Tule Varsovaan, pääset elokuvaan.
Isä käski tulla Varsovaan, jos haluat mukaan elokuvaan.
Hän viettää kaikki päivät parvekkeella.
Päivää, rouva! Olen täällä ylhäällä!
Katsokaa tänne!
Täällä minä olen! Päivää.
-Palaisitko takaisinpäin? -Mitä varten?
Teen elokuvaa ohikulkijoista.
Olen umpikuuro, turha jutella minulle.
Mutta lupaan puhua tosi kovaa.
Ei minulla ole sanottavaa.
Varmasti on. Vähän takaisinpäin.
Mitä minä sanoisin?
Vähäsen. Noin, hienoa.
Terve.
Teen elokuvaa ihmisistä, jotka kulkevat parvekkeeni ohi.
-Kysyn heiltä, mitä heille kuuluu. -Mitäkö kuuluu?
Tämä vanhus ei halua kuolla.
Kuule...
Kerro jotain itsestäsi. Kuka olet?
En minä.
Curriculum vitaeni ei ole... miten sanoisin?
-Julkista tietoa. -Vai niin.
Ei ole syytä ylpeilyyn eikä valittamisen aihetta.
Olen tyytyväinen siihen, mitä minulla on.
Haluan kysyä elämän tarkoituksesta.
-Huudanko minä? -Mikä on elämän tarkoitus?
-Miksi elämme? -Miksikö? Kunpa tietäisinkin.
-Keneltä kannattaisi kysyä? -Ei ainakaan minulta.
Hei. Kuvaan elokuvaa. Sopiiko pysäyttää hetkeksi?
-Hei. -Hei. Teen dokumenttia.
Etsin aiheita. Kertoisitko jotain itsestäsi?
-Minäkö? -Niin.
-Olet pukeutunut fiksun näköisesti. -Olen tyttö.
Olen sisustusarkkitehti.
Muoti on suuri intohimoni. Uhraan kaiken aikani sille.
Minulla on oma blogi ja kasvatan Instagram-tiliäni.
Teen kuvauksia.
Olen aivan hulluna muotiin. Siksi...
näytän tältä.
-Toivottavasti kelpaa. -Mainiosti.
On kiire ystäväni luo lataamaan uusimpia kuvia.
-Tarvitsen elokuvaani sankarin. -Tuskin se minä olen.
Lähden nyt. Hauskaa iltaa.
Hei. Et ehkä tiedä tätä-
-mutta kaupassa on tosi hyvää verhokangasta.
Täälläkö?
Vaimosi sanoi, että aiotte muuttaa sisustusta.
-On jo aika. -Voisin tuoda verhot.
Jos tarvitsette valaisinta, minulla on hyvä maku.
Kattovalaisintako?
Niin, voisin tuoda...
Voisin kalustaa asuntonne.
Mahtavaa.
Nyt yleisö ihmettelee:
"Kuka tuo utelias naapuri on?"
Vastanäyttelijäni tietäisi olevansa naapurini.
Mutta nyt pitäisi päättää-
-onko hän vanha naapuri, joka ei pääse kävelemään-
-ja tarjoan siksi apua.
Vai onko hän nuori ja uusi täällä-
-ja nainen yrittää iskeä häntä, vaikka mies onkin naimisissa.
Tai ehkei olekaan?
Ehkei ole, ja sanoo: "Ei hän ole vaimoni vaan siskoni."
Ja sitten me...
Nyt minun hahmoni...
Täytyy mennä. Mutta jos satun osumaan tänne taas-
-voin puhua, laulaa ja tanssia.
Laulaakin. Kukaan ei ole tanssinut.
Tanssisitko?
Tanssin salsaa ja bachataa. Mutta ehkä ensi jaksossa.
Yy kaa koo.
Minä palaan vielä!
-Olen Angela. Moi kaikille! -Heippa.
Anteeksi, herra.
Vapauduin vankilasta toissapäivänä. Liikenisikö kolikkoa?
-Ei ole. -Mukavaa päivää.
Vaeltelen kaduilla enkä tiedä, mitä tekisin.
Pitäisikö ryöstää ja palata entiseen.
Takaisin vankilaan. Helpointa.
-Parempi että et. -Niin.
Ei ole tulevaisuudennäkymiä.
Suoritin vankilassa lukion ja minulla on muuraajan tutkinto.
En tiedä, mitä seuraavaksi.
Tulin vankilasta intoa uhkuen-
-mutta nyt jo olen raivoissani.
En ole kohdistanut sitä vielä kehenkään.
-Missä asut? -Kadulla.
Anteeksi. Kuvaan elokuvaa.
-Hei. -Mitä luet?
-Carl Sagania. -En näe tänne asti.
Carl Sagan: "Billion and Billions".
Hyvin kiehtova astrofyysikko, valitettavasti edesmennyt.
-Astrofyysikkoko? -Niin.
Mistä se kertoo?
"Mikä on ihmiskunnan paikka universumissa?
Kokeeko Maa meidät uhaksi. Vai olemmeko uhka itsellemme?"
Se kertoo avaruudesta ja kaikesta.
Tämän mahtavan miehen ajatuksista.
Hän kirjoitti, mitä mieleen tuli.
-Mikä meidän paikkamme on? -Täysin sattumanvarainen ja pieni.
Ei meillä ole erityistä asemaa.
Olemme pieni sattumanvarainen läiskä-
-keskellä käsittämättömän suurta avaruutta.
Hei!
Heippa.
Mitä kuuluu?
Minusta on kohtalon oikusta tullut hyvin onnellinen nainen.
Miten?
Se on salaisuus.
Mutta nyt kiinnostukseni heräsi. Epäreilua.
Ehkä, mutta...
Oma onneni saattaa olla jonkun toisen epäonni.
Uteliaisuuteni vain kasvaa.
Ehkä voisit paljastaa jotain?
Eräs henkilö, joka aiheutti minulle paljon tuskaa, lähti pois.
Tuskasta huolimatta olen onnellinen.
Joku läheinenkin?
Läheinen ja etäinen.
Mutta siis...
Siis...
-Isäkö? -Ei.
-Aviomies? -Niin.
-Mutta entinenkö? -Niin.
On poissa, eli kuoli?
On poissa, ei täällä.
-Eroko? -Ei.
-Muutti pois? -Ei.
Lähti pois?
-Tuonpuoleiseen. -Tuonpuoleiseen.
-Ja elämä on nyt parempaa? -Mahtavaa.
Olen saanut lyhyessä ajassa aikaan kaikkea sellaista-
-mikä ei hänen kanssaan olisi onnistunut.
Ja olen onnellinen.
-Kiitos paljon. -Eipä kestä.
-Mutta miksi? En käsitä. -Koska...
En haluan luovuttaa elämän suhteen.
Ja sekö ei olisi mitään ilman autoa?
Pidän autostani...
Anteeksi, että häiritsen...
Erikoinen formaatti.
Seisot siellä parvekkeella ja minun pitää olla niska kenossa.
Olet mukavuudenhaluinen.
Joudun kumartumaan, se sattuu selkään.
Eli sinullako on kurjempi tilanne?
-Mikä on elämän tarkoitus? -Älä nyt sellaista kysy.
-Pitää mennä syviin vesiin. -Olemme täällä vielä pimeällä.
-Minulla on aikaa. -Minulla ei.
Ei noin vakavaan aiheeseen.
Elämän tarkoitus on syvällinen, mutta sen selvittäminen vie aikaa.
Mitä varten täällä ollaan.
-Niin, eli? -Mitä vartenko?
Elääksemme jonkun vuoksi.
-Emme vain itsemme. -Knen vuoksi sinä elät?
Itseni.
-Eli tilanne ei ole hyvä. -Ei.
Eläisitkö mieluummin...
jonkun naisen vuoksiko?
En välttämättä naisen. Jonkun vain.
Ennen kaikkea lasten.
-Eikä sinulla ole? -Ei.
Pitää jatkaa elämää ja etsiä omaa paikkaansa.
Minun elämäni tarkoitus ei ole täyttynyt.
Esimerkiksi avioliitossa on tärkeää...
Ihmiset kutsuvat ensihullaantumista rakkaudeksi.
Rakkaus tulee vasta myöhemmin, kun syvä yhteys on luotu.
Kun ihmisistä tulee olennainen osa toisiaan.
Kuin ilmaa. Kirjaimellisesti.
Onnekseni löysin rakkauden, mutta valitettavasti Andrzej kuoli varhain.
Kolmanteen sydänkohtaukseen. Olin kävelyllä ja...
-Minun täytyy mennä. -Kiitos.
Eipä kestä. Sinulla on kiinnostavampaakin juttuseuraa.
Olen vain tällainen hölöttäjä.
A bientôt!
Hei, olisi kysyttävää. Tulisitko siihen alle?
Siinä on hyvä.
-Luulin, että haluat vain äänen. -Kuvaan myös.
-Teen elokuvaa. -Millaista?
-Ohikulkijoista. -Vai niin.
-Kuka olet? -En tiedä. Ihminen.
Mikä on tarinasi?
-Anteeksi? -Mikä on tarinasi?
Olen ratsastanut lapsesta asti. Kilpaillut.
Nyt haluan päästä taas kisaamaan.
Se on kallista touhua. Mutta ei tässä mitään.
Opiskelin teatterikorkeassa, mutta se oli liian stressaavaa.
Minä vuonna lopetit?
-Monentenako vuonna? -Ekana. Lähdin nopeasti.
-Ihana koira. -Lolita.
Omani on Bibi. Se ei pidä toisista koirista.
-Ei minunkaan omani. -No, minä tästä lähden.
Mikä tuo on?
-Lelu. -Kenelle?
Synttärilahja yhdelle tytölle. Hauska lelu.
-Kelle? -Omalleni.
Siinä on jo tarinaa.
Ainahan tarinoita löytyy. Menen nyt.
Rukousnauha.
-Onko se aina mukanasi? -On.
Pitää rukoilla ainakin kerran päivässä.
-Rukoiletko? -Kyllä.
-Mikä rukousnauhassa...? -Viehättää, vai?
-Niin. -Kaikki. Koko elämä.
Etkö ole ennen kuullut siitä?
Olen minä jotain.
-Oletko sanonut rukouksen? -Minäkö? En.
Anteeksi, mutta...
-Kyllä se vielä. -Luuletko niin?
Toki.
Tietenkin.
-Mitä saat rukousnauhasta? -Voimaa.
Se estää minua eksymästä elämän tiellä.
Saan siitä mielenrauhaa ja rakkautta, tilanteesta viis.
Ja se suo toivon pelastuksesta.
-Kiva. Kuulostaa hyvältä. -Tosi hyvältä.
-Alkoi kiinnostaa kokeilla. -Tee se.
-Kolme Ave Mariaa tänään. -Selvä.
-Lupaatko? -En voi luvata.
Et olekaan avoin.
-Mutta oletko uskonnollinen? -En.
-Etkö? Kastettu? -En.
-Etkö? -En. Totta se on.
Etkö edes kastettu? Uskomatonta.
Vanhempani eivät olleet uskonnollisia.
Miten määrittelisit elämänkatsomuksesi?
Agnostikko.
Mutta suhtaudun avoimesti metafyysiseen totuuteen.
-Ehkä useampaan. -Vai niin.
Ehkä jokin, tai joku, tarkkailee meitä.
Ei sitä voi tietää.
-Olen avoin merkeille. -Huikeaa.
Olkoon Herra siis armollinen.
Tee elokuva.
Tästä projektistasi. Siitä saisi hyvän käsikirjoituksen.
Mies seisoo parvekkeellaan ja...
Siis joku mies.
Hän seisoo parvekkeellaan-
-ja tallentaa ihmisten ajatustenvirtaa.
Mutta roolitus pitää tehdä huolella.
Saattaisit saada siitä mainion elokuvan.
Voit kirjoittaa tarinan.
-jonka joku ohikulkijoista kertoo.
Sitten käy ilmi, että heillä on jokin yhteys.
Se voisi olla kiinnostavaa.
Tsekkiläisen elokuvan tyylistä.
Löysin yhden. Se on raidallinen...
Ei se mitään. Kelpaa.
-Tuoltako sinne pääsee? -Heitän sen.
Ylikö? Onnistutko?
Tarkkana.
-Mikin päälle. -Uskomatonta.
-Ei se onnistuisi. -Hyvä.
Jestas.
-Onko hyvä? -Täydellinen.
-Olemme samaa kokoa. -Mahtavaa.
Viikkaan sen nätisti.
-Se on silitetty. -Huomaan.
-Tuntuu pahalta... -Älä nyt.
Kuvaa varten se vain on, henkilökorttia.
Laita se vain päällesi, ettei mene ryttyyn.
Niin, mutta en voi näiden kanssa...
Totta.
Minulla on tässä kassi. En pane sitä reppuun.
-Hienoa. Mikä onkaan nimesi? -Paweł.
-Robert. -Voinko käyttää sitä nimeä?
-Voit. -Hyvä.
-Kiitos. Palautan paidan. -Pidä se.
-Saanko sen? Mahtavaa. -Toki.
-Oletko ujo? -Olen.
Työssäsi on tärkeä päästä yli ujoudesta.
Niin, mutta yllättäen kadulla...
Minä kuuntelen vain. Ei täällä ole muita.
Nauhoitan.
Kaunista.
Liikutuin. Meni kylmät väreet.
Sepä kiva.
Hän puhuu sinusta pahaa.
-Aistin sen. -Sanoi, että kuvasit häntä koirineen.
Mahdollista. Tästä menee paljon koiria.
-Olet paikallinen tappaja. -En!
Erikoistut koiria ulkoiluttaviin naisiin. Sinua pitäisi varoa.
Vaimoni kuuntelee. Älä sano noin.
Oletko sinä varattu vain vaimollesi?
Kaikille naisille pitää puhua nätisti.
Muttei koskaan pahoja aikeita...
Minulle se on suhteellinen käsite.
Samoin "aviorikos". Mitä rikosta siinä on?
Jos jollain on sellainen luonne-
-eikä tykkää aina syödä kotona-
-ainakin hän on sitten tehnyt vertailua. Hei sitten.
Hetkinen. Söikö miehesi vain kotona?
Nainen ei voi koskaan olla varma.
Mutta hän ei herättänyt minussa huolta muusta.
Mihin aikaan palaat?
Mihin aikaan?
Sitten kun tulen.
Miehen peruskysymys.
Heippa.
Hei.
-Onko hetki aikaa? -Kiire lääkäriin.
-Ehkä sinä voisit jutella? -Mistä?
Puhun ihmisten kanssa elämästä.
-Nyt kysyt väärältä henkilöltä. -Miksi?
Elämäni on yhtä sotkua.
Tulisitko lähemmäs? Miksi sotkua?
Niin siinä nyt vain kävi.
-Voisitko tarkentaa? -On syntymäpäiväni ja...
-Olen apea. -Pukeuduit mustaan.
Pukeudun yleensäkin niin.
Elämä ei ole mennyt toiveiden mukaan. Tässä kohtaa-
-sitä odottaisi kaiken jo soljuvan.
Mutta elämä on erilaista kuin se oli ennen.
Eli?
Suunnitelmani, kaikki se, mitä odotin läheisiltäni...
Menetettyä.
Eli?
Odotin elämältä muuta.
Kaikki uhraukseni, toiveeni, kunnioitukseni...
Kaikki on valunut pois.
-Kenen kunnioitus? -Omani.
-Keiden taholta? -Läheisteni.
-Lastenko? -Läheisteni.
-Miehenkö? -Läheisteni.
-Lähden nyt. -Kurja kuulla. Hyvää syntymäpäivää.
-Kiitos kovasti. -Ehkä huominen on parempi päivä.
Ja ehkä ensi vuosi on pelkkää ruusuilla tanssimista.
-Ehkä. -Hei sitten.
Oli minulla vaimo, toinenkin. Ei lapsia.
En minä tiedä. Pitäisikö harrastaa enemmänkin itsetutkiskelua?
Kun synnintunnustus.
Tykkäätkö siitä?
Mutta en minä ole täällä...
Sinä vaadit, tai ainakin toivoit...
Olen utelias. Ei ole pakko vastata.
Tulin tänne varta vasten tänään.
Olen viime aikoina sinkoillut ympäriinsä.
Tänään minulla on hetki aikaa.
Se oli hyvä kysymys. "Tykkäänkö synnintunnustuksesta?"
Niin.
Kaikki kertovat sinulle jotakin.
Yllytät siihen.
Nukutko hyvin yösi?
Kun kuulet sen kaiken.
Kuulet monien ihmisten tarinat.
Onko se rankkaa?
Mikä tämän leffan pointti on?
-Sitä olen itsekin miettinyt. -Kiinni jäit!
-Päätyykö tämä elokuvaan? -En tiedä.
Sinun pitäisi sanoa jotain erinomaista.
Tämä on hyvää jätskiä. Tosi namia.
Tuo on mainos. Tämä on dokumentti.
Suosittelen tätä namia jätskiä.
Seis. Tuo on mainos.
-En tiedä, mitä muuta sanoisin. -Jotain henkilökohtaista.
Mistä näit unta?
En muista.
-Etkö muista untasi? -Muistin.
Älä puhu siihen liian kovaa.
Älä koske siihen.
Taidat olla vähän rasavilli.
-Sano nyt jotain. -Mitä?
Joku loru.
Tai laula laulu.
-En osaa yhtään. -Miten vanha olet?
-Miten vanha? -Yhdeksän.
-Etkä osaa yhtään laulua? -Osaan.
Laula sitten.
-Mihin voisin pyyhkiä tämän? -Nuolaise sitä.
-Se on likainen. -Pyyhi paitaasi.
Mutta se on ihan uusi!
-Pitkästä aikaa. -Niinpä.
-Mitä uutta? -Ei mitään.
-Mahdotonta. -Ei uutta.
Samaa vanhaa, samaa rataa.
-Kerro itsestäsi. -Mitä sanoisin?
Olen leski, omillani.
En saa asioitani hoidettua käymättä viidesti paikan päällä.
Tarvitaan lomake. Niitä ei löydy.
Pitää mennä Gorchowskalle.
Älytöntä. Sain lähetteen kaihileikkaukseen.
Kymmenen eri testiä.
Kerro, miksi jouduin maksamaan sairausvakuutusmaksua-
-surkeasta eläkkeestäni, jonka eteen olen uurastanut?
Maksoin puolet omasta pussistani.
Miksen saa pitää sairausvakuutusmaksuja?
Olisi varaa yksityiseen.
Ja seitsemän vuoden odotus!
Ehdin sokeutua ennen.
Näin se on! Missä valtio?
Se on kuralla! Julkaisepa tuo.
Jos saat kirajatun kirjeen-
-minun pitää ojentaa se sinulle ja kaiken pitää olla tip top.
Mutta jos...
saat Kiinasta jonkun palapelin-
-niin arvaa mitä?
En ole enää postinkantaja vaan pakettien jakaja.
Pakettien jakaja.
Sellainen minusta on tehty.
Koska ihmiset eivät viitsi itse mennä kauppaan.
Jonkun pitää kantaa paketti heille.
Herroille.
Olin postinkantaja ja ylpeä siitä.
Minulla oli lakki kotkalogolla.
Univormukin.
Nyt joudun ostamaan omat sandaalini.
Maksoin sata zlotya saadakseni kengät.
Urani alussa sain nahkakengät.
Ne kestivät ainakin kolme vuotta.
Nahkasandaalit kestivät viisikin vuotta.
Nyt joudun heittämään kiinalaiskenkäni pois-
-koska ne ovat epämukavat, haisevat kiinalaiselta liimalta-
-eikä niillä kehtaa liikkua ihmisten ilmoilla.
Minulla on kaikkea. Olen terve.
Mutta paras ystäväni kuoli.
Ja se on...
Kuka hän oli?
Rakkaani.
-Rakkaasiko? -Niin.
-Oliko hän kumppanisi? -Oli.
Miten pitkään olitte yhdessä?
40 vuotta.
Ja rapiat.
-Asuitteko yhdessä? -Kyllä.
Miten?
-Hän oli kuin veli minulle -Veli.
Veli ja kumppani.
Hän ei ollut veljeni.
Mutta jos joku kysyi, sanoin niin.
Niin se siis onnistui.
Miten muutenkaan?
Uskottiinko teitä?
Ehkä ei, mutta ei tullut ongelmia.
-Näkemiin. -Nähdään.
Kiitos.
Terveyttä ja mielekästä elämää sinulle.
Kiitos.
-Hei. Olemmeko jutelleet? -Emme vielä.
-Voisimmeko? -Joo.
Tule vähän lähemmäs aitaa.
-Voit ottaa lapsenkin. -Hän nukahti juuri.
-Olen Paweł. -Minä olen Judyta.
Teen parveke-elokuvaa, jututan ohikulkijoita.
Meillä oli vähän rankkaa.
Piti imettää häntä mutta nyt hän nukahti.
Tämä on vielä uutta. Hän on vasta kolmeviikkoinen.
-Niin uusi juttu. -Opettelemme vielä.
-Mahtavaa. Mikä hänen nimensä on? -Marcel.
-Kuten isäni. -Huippua.
Voihan...
Millaista on olla äiti?
Mahtavaa. En arvannut, että olisi näin hienoa saada perhe.
Olen onnellinen, mutta unta vailla.
Hän on äisi.
-Äiti + isi. -Äisi.
-Samassa paketissa. -Etkö sinä ole äiti?
i, voisin olla heidän mumminsa!
-Meillä on mummi. -Heillä on mummi.
Hän on heidän tätinsä.
-Missä äiti? -Ei täällä.
-Toisessa maassa! -Vai niin. Melkoinen tarina.
-Olet harvinaisuus. -Mutta menestys!
Kun on tuollainen isä, lapset eivät tarvitse äitiä.
Audrey Hepburn sanoi, että jokainen lapsi tarvitsee yhden luotettavan-
-ja rakastavan henkilön.
Yksi rauhallinen vanhempi on parempi kuin kaksi riitelevää.
-Tule alas. -Älä koske siihen, Magda.
Millaista on olla äisi?
Kakkaa, kaupassa käyntiä, moppaamista...
Olet ehtinyt myös treenata.
Pakkohan sitä on.
Hän on erityislaatuinen mies.
Jos hän huolisi minut, naisin hänet.
-Eiköhän sinulle tarjouksia satele. -Paljonkin.
Kiirettä pitää.
Mitä tapahtui?
Avioero meneillään.
Kuvioissa on kolmas osapuoli.
Siinäpä se.
Hän vaihtoi minut parempaan ja nuorempaan.
-Käy se naisiltakin. -Kaikilta.
Siinä se.
Miten voit?
En täysin... Miten sen sanoisi?
Ei tämä oikein sovi minulle.
-Miten pitkään olitte yhdessä? -15 vuotta.
Kolme lasta.
14, 13 ja nuorin, pitkään odotettu tyttömme, on kolme.
Rankkaa.
En minä aio hirttäytyä, se olisi turhaa.
Jos siis kysyt vointiani, niin ei ole mukava olla.
En tiedä, mitä tekisin.
En tiedä.
-Asiat menivät mönkään. -Ajauduimme erillemme.
Kysyn Izalta, miksi...
-Onko se pakko sanoa? -En vieläkään tiedä.
-Miksikö päätin niin? -NIin, ole kiltti ja kerro.
-Et halua sitä elokuvaan. -Ei se mitään.
Ei se minua haittaa.
-Eikö? -Ei.
Hyvä on. Jäin rysän päältä kiinni.
-Nyt sait hyvää matskua! -Hyvää matskua.
15 vuotta vessanpöntöstä alas.
Hei, Pani Jadwiga!
Hei ja näkemiin. En pysähdy, koska sataa.
-Nähdään! -Ensi kertaan!
Huomenta.
-Huomenta. -Onko hetki aikaa?
On hetki.
Tule tänne. Teen elokuvaa.
-Olenko elokuvassa? -Nukuitko autossa?
-Nukuin. -Oletko kauankin nukkunut?
-Yhden yön. -Koko yönkö?
Niin.
Olen menossa kahville.
Sellainen minä olen.
Huomenta.
-Olen Paweł. -Piotr.
En nähnyt sinua aiemmin.
Täällä ollaan. Sinulla ei ollut laseja.
Tai tilaisuutta.
-Olen täällä lähes päivittäin. -Varmasti.
-Nukutko usein autossa täällä? -En. Tämä oli toinen yö.
-Toinenko? -Palaan, kun kerran kuvaat elokuvaa.
-Todellako? -Katsotaan.
Mitä tapahtui?
Mitä luulet?
Heitettiin pihalle.
-Oikeastiko? -Niin.
-Miten mokasit? -En mitenkään.
Pitkä juttu.
Mutta ei tämä kauaa kestä.
-Huolitaanko sinut takaisin? -Kahdeksannen kerran. En salli sitä.
Pitää valita oma polkunsa.
Hei, kuvaan elokuvaa...
Voimmeko rupatella?
-Se kertoo elämästä. -Vai että elämästä.
Mitä?
-Miten pärjäätte elämässä? -Mietimme juuri samaa.
-Juuri nytkö? -Niin.
-Teittekö johtopäätöksiä? -Ei vielä.
Ehkä intiimin sorttisia.
-Kertoisitteko ehkä vähän? -Ehkä.
Kameralle.
Perheemme on tilkkutäkki.
Tarinoidemme puolesta.
Viisi henkeä, viisi maailmaa.
-Viisi lastako, vai...? -Viisi perheenjäsentä.
Meillä on kolme tytärtä.
-Montako on sinun? -Kaksi.
Ja kolmaskin.
Meitä on neljä. Mutta minäkin olen eronnut.
Jotenkin se tästä. Minulla on kaksi tytärtä.
Onko rankkaa?
Se vaihtelee.
Se oli meille iso muutos. Muutimme tänne juuri.
-Asetumme aloillemme. -Etsimme paikkaamme.
Hei, kulta. Tule lähemmäs. Et ole kuvassa.
-Hyvä. -Miten niin?
-Näinkö näet naisen? -Taakkansa allako?
Ostoksilla, ruokaa laittamassa, siivoamassa...
Ilman kiitosta minulta, vai?
Ilman että huomaat. Kunhan hoidan tonttini.
Käyn minäkin kaupassa.
-Paitsi nyt, kun olen parvekkeella. -Niin.
-Heippa. -Hei.
-Oliko kiva? -Mahtavaa.
-Hei! -Eikä!
Minä täällä. En tullut maanantaina, koska sain töitä.
-Olin jo luopunut toivosta. -Sain töitä.
Voidaanko olla vielä kuvaamatta?
Lähemmäs aitaa. Ei, kuvataan vaan.
Mitäs nyt?
Kaikki hyvin. Kuvat, henkilökorttihakemus.
Vein tavarani nunnien luo Florianskalle. Siellä on kirkko.
Sain töitä. Paljon kaikkea.
Teen töitä ja nukun yöni busseissa.
Lupasi maksaa kerran kuussa.
Teemme sopimuksen, kunhan esitän henkilöllisyystodistuksen.
Otin tänään päivän vapaata.
Pitää siistiytyä. Kuten näette...
Olemme tehneet sinunkaupat.
Paweł, aivan.
Hei, pikainen kysymys.
-En puhu puolaa. -Minä puhun englantia.
Kuinka voin auttaa?
Vapauduin juuri vankilasta.
-Onnea. -Anteeksi?
-Onnea. -Kiitos.
Yritän päästä omilleni.
Tarvitsen apua. Olisiko rahaa?
Ei ole zlotyja. Tulin vain työasioille.
Pitää mennä lentokentälle.
Käy minulle eurotkin.
Taksini maksaa 20 euroa.
Vitsi, vitsi.
Menen kotiin.
-Hyvät jatkot. -Nauti vapaudesta.
Kiitos.
-Älä menetä sitä! -Toivottavasi en.
-Mitä hän sanoi? -Ettei saa menettää sitä.
-Huomenta, Pani Zosia. -Huomenta.
Ohhoh.
Aika paljon lehtiä.
Mutta sää on hieno. Lehdet lentävät.
Onneksi ei sada. Tämä olisi paljon rankempaa.
-Miksi? -Märät lehdet ovat raskaita.
Ja niitä putoaisi enemmän.
Sade ravistelisi ne alas.
Näin ne putoavat omia aikojaan.
En koskaan tavannut miestäsi. Kuka hän oli?
-Kuka? -Miehesi.
Hän on ollut kuollut jo 21 vuotta.
Asuitko täällä edes silloin?
Pulska heppu. Januszek.
Tykkäsi tarttua pulloon.
Niin...
Työstä ei tykännyt.
Olin töissä PZO:lla.
Optiikkatehtaalla.
Siellä me tapasimme.
Hän oli putkimies.
Sellainen tehtaalla työskentelevä.
Kulki ympäriinsä jakoavainten kanssa.
Tykkäsivät juoda.
Myöhemmin minun oli pakko-
-lähteä PZO:lta hoivatehtäviin.
Tulimme tänne. Hänellä meni hyvin.
Hän teki töitä, jos huvitti.
Minun oli pakko.
Minä lakaisin ja haravoin, hän lepäsi.
Pullo kainalossaan.
Pani Zosia, olisiko viittä zlotya?
Ostaisin leipää.
On vain 20.
No 20 sitten.
Ei sovi varkaille tämä.
Tuo riittää hänellä 20. päivään.
Oli minulla viitonenkin.
Mutta sitten hän olisi palannut illalla.
Mitä järkeä?
Olen Piotr. Yritän löytää uudelleen paikkaani.
Eräs läheiseni auttaa.
Juttelemme, kyselen vähän.
Yritän löytää vastauksia.
Voitko kertoa etsinnöistäsi?
Se on henkilökohtaista.
Olen viettänyt 34 vuotta aika sumussa.
Kaikki tämä on nyt uutta minulle.
Yritän löytää paikkaani.
-Millaisesta sumusta puhut? -Alkoholista.
Vai niin. Miten jakselet?
Hyvin.
Yritän katsoa maailmaa uusin silmin.
Ymmärtää sitä, ja itseäni.
Yrittää hyväksyä itseni ja menneeni.
Jotta voin jatkaa eteenpäin.
-Millaista on olla raitis? -Mukavaa.
Mitkä ovat hyviä puolia?
Maailma maistuu paremmalta.
Ja pystyy kuulostelemaan itseään.
Kun kuuntelee itseään, ei hukuta surujaan alkoholiin.
-Hauskaa päivää. -Kiitos. Hyvät jatkot.
Kuka haluat olla isona?
Mieleni muuttuu aika paljon.
En osaa päättää.
Mitä ajattelit ensin?
Mummini on aina-
-halunnut, että olisin professori.
Millainen?
Joku professori tai johtaja.
Mutta ei sen tarkemmin.
En osaa sanoa tarkemmin.
-Olisiko se sinusta kivaa? -Joo, mutta...
Joskus haluaminen ei riitä.
Koska-
-pitäisi olla tuuriakin.
-Sinä näemmä ahkeroit siellä. -Olen asemapaikassani.
-Säässä kuin säässä, vai? -Kyllä.
Minulla on kiire. Epävakaa sää.
Pitää käydä puistossa kävelyllä.
Tarvitsen raitista ilmaa. Mutta minulla on uutisia.
Sinne katsojille.
-Zoomaan lähemmäs. -Hyvä.
Ei vielä. Vielä tarkennus...
Ei nyt, kun näytän tältä.
-En tarkenna täysin. -Älä.
Kahden viikon ja kahden päivän kuluttua-
-minä ja mieheni saamme perheenlisäystä.
Saamme pienen vauvan.
Miten salasit asian minulta?
Olen sellainen taikuri.
Riippuu vaatteista. Nyt se näkyy vähän.
-Kaksi viikkoa vielä. -Mahtavaa.
Älä tarkenna. Ei ole meikiä ja tukka on takussa.
Ettei ihmiset säti raskaana olevia rumiksi.
Raskaana oleva voi näyttää hyvältä.
Katso, Bolek. Siellä on Lola!
Tuolla!
Et tajua, mihin katsoa.
Siellä on Lolita.
Noin.
-Kaunis serenadi. -Siitä tuli lintu.
-Romeo ja Julia. -Aivan.
Lola, katso nyt, mitä saat aikaan.
Kerron, mitä rakkaus on.
Ostin ihania leivoksia.
Nyt suljen rasian, hyppään autoon.
Ajan 500 kilometriä, en syö näitä-
-vaan annan ne ihanalle äidilleni.
Sellaista rakkaus on.
Jos se ei ole, niin en tiedä mikä olisi.
-Hei. -Hei.
Oikea ammattilainen näemmä.
-Robert? -Robert.
-Jestas. Milloin viimeksi näimme? -En tiedä.
-Heinäkuussa ehkä. -Muutama kuukausi siitä on.
-Miten on mennyt? -Töitä tullut tehtyä.
Sain silloin henkilökorttini.
Muuraan. Sormet ovat halkeilleet.
En pysty pesemään tukkaani, koska niihin sattuu.
Minulla on rehellinen työ. Eikä paskaakaan jää käteen.
Teen töitä päivät ja anelen iltaisin nukkumapaikkaa.
Joskus haukkaan jotain.
Kuulostaa valitukselta.
Olen vain uupunut.
Katumus sikseen. Miten paljon pitäisi kestää?
-Kuvaan elokuvaa parvekkeelta. -Mitä?
Että kuvaan elokuvaa parvekkeelta.
-Mistä aiheesta? -Elämästä.
-Voimmeko puhua siitä?
Voisitko tulla lähemmäs?
Kuka koet olevasi?
Ihminen.
Huomaan sen...
Kuka olet?
Sitähän minä itseltäni kyselen.
Sain nimeni vanhemmiltani.
Asemani yhteiskunnalta.
Mutta en tiedä, kuka olen.
Siinäpä iso kysymys, johon etsin vastausta.
Mitä sinä teet?
Nytkö?
-Vaihdan kaasumittareita. -Mittareitako?
Niin.
Valkoruusut kukkivat taas
Tuuthan takas sodastas'
Tuu takas, anna suukko kuten ennenkin
Ja ruusuista kauneimman saat lahjaksi
Sen antaisin kun taisto kutsuu pois
Aseesi rinnalle ruusu puhtaan valkoinen
Mutta jo ennen kuin edes lähditkään
Se ruusu kuihtui pois
Noin.
-Juhlimme huomenna. -Kyllä.
Mutta ei tänään. Pitää siivota lehdet pois.
No niin.
Herrat, kuvaan elokuvaa.
Tämä on erityinen päivä. Mitä voitte kertoa?
Kauan eläköön Puola!
Pitää olla ylpeä Puolasta.
Meidän pitää kunnioittaa maata ja pitää huolta siitä.
-Isänmaata. -Niin.
Se meidän pitää ymmärtää.
Moni kantaa lippua ymmärtämättä syytä.
Tai miten olla isänmaallinen, kun ei ole sotaa.
Mutta se tarkoittaa huolenpitoa...
-Isänmaasta. -Työstä, veroista.
Ei saa ryypätä töissä, pitää olla kunniaksi Puolalle.
Kunnioittaa maata.
Rakastaa lähimmäistä.
Perusjutut. Jumala, kunnia, isänmaa.
-Noiden puolesta taistelen. -Ei saa unohtaa niitä.
Olemme aina hoilottaneet sodassa Jumalan äidistä.
Emme tasa-arvosta ja homoudesta.
-Sori. -Se lipsahti.
Jumala, kunnia, isänmaa!
Kansallisylpeys!
Huudetaan yhdessä: "Ei maahanmuuttoa!"
Hyvää joulua, Pani Jadwiga.
-Samoin. -Hauskaa joulua!
Älä toivota sellaista.
-Mitä sitten? -Mukavaa joulua.
Mitä hauskaa olisi ilman rakasta miestäni?
Vähän tilannetajua.
Mukavaa joulua sitten.
Kiitos, kun ärsytit.
Anteeksi. Voinko ottaa uusiksi?
Hei, muru. Kuvasitko ensilumen?
-Joo. -Hyvä.
-Tuletko lenkille? -En pääse.
Jätät kameran kuvaamaan.
-Pitää tehdä töitä. -On tämäkin työtä.
Katso, miten iloinen se on.
Hei!
-Etsin elokuvaani sankaria. -Häh?
-Etsin sankaria elokuvaani. -Voi ei.
Miksei?
-Ei riitä itsevarmuus. -Tämän avulla sitä saisi.
Ehdottomasti.
-Tarkoitatko tätä, mitä kuvaat nyt? -Joo.
-Tätä keskusteluako? -Niin.
Ole hyvä.
-Tule! -Voin kokeilla.
-Joo. -Mutta älä ylläty, jos häivyn.
Kysymys.
Teetkö elokuvan keskusteluista?
-Editoin ne. -Oletko leikkaaja?
Sitäkin. Enemmänkin ohjaaja.
Kuka sinä olet?
Oloni on kiusaantunut.
Miksi? Tilanne on aika...
En ole helposti määriteltävissä.
Eli?
Teen kaikenlaista. En tiedä, mikä olen.
Mikä tai kuka.
Kuka koet eniten olevasi?
Ihminen, joksi en ole vielä täysin tullut.
Olen melkein se ihminen.
Mikä on nimesi?
Ei minulla ole nimeä.
Minä olen Paweł.
Esimerksiksi näin.
Minä olen Agnieszka.
Sama kuin vaimoni.
Ihana nimi.
Mistä unelmoit?
En voi kertoa sinulle.
Luuletko voivasi noin vain kysyä...
Sinulla ei kai ole ongelmia kommunikoinnin kanssa?
Osaat varmaan puhua ihmisille.
Siksi koet voivasi esittää suoria kysymyksiä.
Häiritsenkö sinua?
Olen iloinen, että rohkenin tulla puheillesi.
Olin mielissäni, että tulin puheillesi.
Luulin, että se olisi minulle liikaa.
Mutta nähtävästi pystyn vastaamaan jollekulle, joka päättää-
-lähestyä minua.
Minäkin olen iloinen, että suostuit puheilleni.
Mitä tästä nyt seuraa?
-Hei. -Hei.
-Miten voit? -Vähän paremmin.
-Mitä? -Vähän paremmin.
Muuta vielä on...
Yskää...
Mutta työt on tehtävä.
-Näin on. -Valitettavasti.
Lumi tulee ja menee.
Pakko se on lakaista.
Varhain nouseminen ei liene ongelma.
-Helpompaa kuin kesällä. -Niinkö?
Kun katsoo ulos ja näkee lunta...
Sitä valvoo kahdelta yöllä.
Katselee ikkunasta.
Sataa, ei sada.
Sitten sitä kiirehtii ulos.
Bolek!
Bolek.
Hei.
Hei, Bolek. Sinusta tulee isä.
-Niinkö? -Joo.
-Montako pentua? -Kuusi.
-Kuusiko? -Niin.
-Niitä on kuusi. -Bolek!
Hemmetti.
-Koskettavaa. -Erittäin.
Miten pitkään tiineys kestää?
Varsovan kapinan verran.
-Elokuun 1. päivään? -Ei.
63 päivääkö?
Jep.
Hauskaa päivää, rouva.
Kuvaan elokuvaa parvekkeelta.
-Kuinka? -Päivää.
Päivää. Mitä?
Kuvaan elokuvaa.
Kysyn ihmisiltä, mitä kuuluu. Etsin sankaria.
-En ole mikään sankari. -Miksi ette?
Olen jo vanha.
Tarvitset jonkun nuoren ja rohkean.
Miksi? Kokeneet ihmiset...
Jonkun, jolla on hyviä ajatuksia elämästä. Minulla on vain kuolemasta.
-Millaisia ajatuksia kuolemasta? -Ei mitään hyviä.
-Ei edes kuolemasta. -Mitä on mielessänne?
Sanotaan nyt, että odotan epäaitouden aaltoa.
Eli?
Yrityksen pitää onnistua-
-koska muuten tilanne vain pahenee.
-Noinko ajattelette? -Kokemuksesta.
Kaduttaa, että osoitin Andrzejlle liian vähän rakkautta.
Että joskus olen sellainen...
Että salaan tunteeni.
Asia on muuttunut vasta vanhemmiten.
Mutta kaduttaa, etten-
-käyttänyt tilaisuuttani osoittaa hänelle rakkauttani.
Se mies ja vaimo -juttu ei ollut minua varten.
-No niin, hyvää yötä. -Samoin.
Tiedätkö laulun: "Hyvää yötä, näe unta minusta..."?
Se oli tarkoitettu Andrzejlle, ei sinulle.
Toivon näkeväni unta hänestä.
Näen usein. Ja nyt tulee-
-jo 13 vuotta hänen kuolemastaan.
Paweł!
Tuota...
Olen menettänyt kaikki arvoni.
Äitini kasvatti minut hyvin.
Kunnolliseksi.
Kaikki puhkesi kuin kupla, noin vain.
-Ja myöhemmin... -Milloin?
En tiedä.
Ehkä silloin, kun ensimmäisen kerran satutin toista.
-Mitä teit? -Katkaisin häneltä jalan.
-Millä? -Metalliputkella.
Miksi?
Hän oli velkaa toiselle.
Mutta en minä siksi vankilaan päätynyt.
-Mitä sitten tapahtui? -Anteeksi?
Kun olit katkaissut jalan?
Kävin kerran viikossa hänen luonaan ja hän maksoi velkansa.
Sain koko summan korkojen kera.
Näen unta siitä yöstä.
Kärsin sen tähden.
Käy sääliksi se mies.
-Kävitkö tapaamassa häntä? -Ai pyytämässä anteeksi, vai?
En sentään.
Mutta haluaisin-
-olla kelvollinen. En roskasakkia.
Enkä rikollinen.
Et tiedäkään, miten kadehdin sinua.
Tilannetta, jossa olet.
Sinua rakastetaan, sinulla on koti ja perhe.
Koira.
Vakautta.
Vaali sitä.
-Hei, naapuri. -Hei.
Stanisław, esittäydy kameralle.
Hän on ollut ennenkin elokuvassa.
-Näyttelijänä. -Niinkö?
Hän esitti vastasyntynyttä.
-Parasta. -Hän nukahti juuri.
Menen askeleen pidemmälle.
Otan hänet täältä.
-Stas on kaunis. -Teet 20 vuoden päästä jatko-osan.
Näytähän itsesi kameralle.
Kas tässä.
Kun julkaiset elokuvan tai sarjan meistä-
-mitenköhän pitkä hän jo on?
Miten pitkä lienet silloin?
-Pan Paweł! -Täällä.
On huono olo. Pitää mennä lääkäriin.
Olen ihan kunnossa.
Jotain täällä takaraivossa vain on.
Ei onneksi aivoissa. Oletko täällä huomenna?
-Olen. -Tulen silloin.
Selvä.
-Kävelen kuin mummoni. -Ethän.
-Enkö? -Kiihdytät!
Olen jo paremmalla tuulella.
A bientôt, monsieur!
-Pani Ania. Elämän tarkoitus. -Mikä?
-Mitä sanoit? -Hän kysyi elämän tarkoitusta.
Elämä on tarkoitus.
Se riittää.
Elämä on tarkoitus.
Jos sillä ei ole tarkoitusta, miksi ihmeessä eläisimme?
Kiitämme ohikulkijoita, jotka uskoivat meille tarinansa.
Käsikirjoitus, ohjaus ja kuvaus Paweł Łoziński