Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Pavelo Lozinskio filmas
Juk liepiau per greit nebėgti. Parodyk kelį...
Viskas gerai. Nesusikruvinai, sūneli.
-Labas rytas. Gal turit minutėlę? -Labas rytas.
Aš kuriu... Gal galėtumėt trumpam čia sustoti?
-Ką padaryti? -Čia sustoti.
-Ir palaikyti šitą daiktą? -Palaikyti? Ne. Jis per trumpas.
-Kas nutiko? -Nieko. Viskas gerai.
Aš kuriu filmą. Kaip laikotės?
-Atleiskit, aš ne iš Lenkijos. -Tuo geriau.
Tikrai. Turiu spėti į 156-to maršruto autobusą. Atleiskit.
Sveiki.
Turiu klausimą.
-Kur einat? -Grįžtu namo iš žvejybos.
-Kaip sekėsi žvejyboj? -Prastai.
-Nieko nesugavot? -Vanduo labai nusekęs.
-Gal pakalbam apie gyvenimą? -Ne. Nes gyvenimas - šūdas.
-Prašau sustoti. Aš kuriu filmą. -Felekai, tu būsi filme!
-Ieškau idėjų filmui. -Idealu.
-Prašau palaukti. Nepabėkit. -Aš siaubinga filmo idėja.
Sveiki, kunigėli. Aš iš balkono kuriu filmą.
Man ką nors pasakyti, kad patikrintumėt garsą?
Ne. Pasakykit ką nors asmeniška. Apie gyvenimą, pasaulį, Lenkiją...
Gal būtumėt toks malonus ir?..
Ne. Kai atlieku švč. Sakramentą.
Juk aš einu su viešpačiu Jėzumi.
Sveiki. Tikrinu, kaip veikia mikrofonas. Gal galėtumėt čia sustot?
Taip, žinoma. Ko norit?
-Laba diena. -Sveiki.
Kurių filmą apie žmones, kurie pro čia eina.
-Ir ką? -Aš jiems užduodu įvairius klausimus.
Tu nori?..
-Ar atsakysit į mano klausimą? -Ką?
Aš kuriu filmą apie praeivius, tarsi gyvenimo metaforą.
-Gyvenimo metaforą? -Taip.
-Gyvenimas yra geras, nes aš gyva. -Būtent.
-Kur yra gyvenimas, ten yra vilties. -O ką pasakytumėt?
-Atleiskit. -Ką pasakytumėt apie save?
Kol žmogus gyvas, tol jis laimingas. Juk taip?
-Žinoma. O jūs patenkinta? -Aš laiminga. O jūs?
-Kaip pažiūrėsi? -Kaip pažiūrėsi.
Sveiki. Atleiskit, aš...
kuriu filmą iš balkono apie žmones, kurie eina pro mano langus.
Kasdien jus matau, bet mudu nesam bendravę.
-Taip, nesam. Sveiki. -O galėtume pabendrauti?
-Vadinasi, jūs čia gyvenat? -Teisingai.
-Ar ilgai? -Taip. 20 metų.
O aš čia gyvenu tik dvejus metus.
-Spėju, jūs prancūzas? -Taip.
-O ką veikiat Lenkijoj? -Dirbu ambasadoj.
-Jūsų žmona - rusė? -Taip.
-O jūs dirbat slaptojoj tarnyboj? -Dirbu kino srityje.
Taip, matau.
Prieikit truputį arčiau. Išėjot iš kadro. Šiek tiek arčiau.
Visų klausiu, kas jie ir ko nori.
Pasirinkot labai kasdieniškus klausimus. Klauskit.
-Ne, jei žinot geresnių klausimų... -Klauskit. Atsakysiu į klausimus.
-Laba diena, ponia Zosia! -Laba diena.
-Eime. Nesustokim. -Gal turit laiko trumpam pašnekesiui?
-Kokiam pašnekesiui? -Trumpam.
Kiek trumpam?
Kas naujo?
-Rytoj čia būsiu. -O ką darysit šiandien?
Šiandien pjausiu žolę prie Narsiųjų kryžiaus gatvės namo Nr. 5
pas ponią Jadvygą.
Jūs ją juk pažįstat?
Ji labai šneki.
-Sveiki, ponia Jadvyga. -Labas.
-Gal galit prieiti arčiau? -Dieve, ne. Skubu namo.
Tik papasakokit, kas naujo.
Kai netrukus eisiu atgal. Dabar turiu skubėti namo. Manęs kai kas laukia.
Kas jūsų laukia?
Mano mylimasis!
-Sveikas, mielasis. -Labas, mieloji.
-Pritrūkai aktorių? -Taip.
Tokių, kurie čia trumpam sustotų ir ką nors papasakotų.
O ką jie turėtų pasakoti? Ką šiandien įrašei?
Norėčiau, kad man pasakytum, kaip kurti šį filmą.
Juk jau papasakojau namie. Negaliu tau visą laiką pasakoti.
Žiūrėk, ko nusipirkom krautuvėj.
Bet nežinau, ar iš šio įrašo aišku, kad tu - mano žmona.
-Tu manęs nepristatei? -Ne. Mano žmona Agnieška.
-Iki, mielasis. Aš tave myliu. -Iki.
-Sveikos, merginos. -Labas, tėti.
-Ką veikiat? -Kalbu su Gosia. Perduoda linkėjimų.
-Ir nuo manęs jai perduok. -Tėtis perduoda. Filmuoja iš balkono.
Gosia, aš filmuoju iš balkono.
Atvažiuok į Varšuvą, nusifilmuosi filme.
Tėtis tau siūlo atvažiuoti į Varšuvą, jei tu nori patekti į filmą.
Jis visą dieną sėdi balkone. Su juo susikalbėti neįmanoma.
Sveiki, ponia. Laba diena.
Aš čia, viršuj.
Aš viršuj! Prašau pažiūrėti aukštyn!
Aukštyn! Aš čia. Sveiki.
-Gal galit prieiti prie to stulpelio? -Kam?
Aš kuriu filmą iš balkono. Kalbu su pro šalį einančiais žmonėmis.
Žinot ką? Aš kurčia kaip kelmas. Su manim kalbėtis beprasmiška.
Aš su jumis kalbėsiu labai garsiai. Duodu žodį.
Kad aš neturiu ko papasakoti.
Manau, kad turit daug ką papasakoti. Paeikit truputį atgal.
Ką aš galiu papasakoti?
Dar truputį. Puiku. Laba diena.
Sveiki.
Kuriu filmą apie žmones, kurie praeina po mano balkonu.
-Aš jų klausiu: "Kaip laikotės?" -Kaip aš laikausi?
Ši sena mergina nenori mirti.
Žinot...
Papasakokit ką nors apie save. Kas jūs?
O ne.
Mano reziumė arba "curriculum vitae", lotyniškai, kaip čia pasakius...
-skirta ne viešam transliavimui. -Suprantu.
Neturiu kuo didžiuotis ir skųstis.
Džiaugiuosi tuo, ką turiu.
Bet norėčiau jūsų paklausti apie gyvenimo prasmę.
-Neišgirdau. -Kokia gyvenimo prasmė?
-Kodėl gyvenam? -Kodėl gyvenam?
Norėčiau žinoti. Man tai - paslaptis.
-Tai ko man paklaust, kad sužinočiau? -Tikrai ne manęs.
Laba diena. Aš kuriu filmą. Gal galėtumėt trumpam sustoti?
-Laba diena. -Sveiki.
Kuriu dokumentinį filmą apie žmones.
Ieškau temų. Gal galėtumėt papasakoti apie save?
-Aš? Apie save? -Taip.
-Jūs elegantiškai apsirengusi. -Aš mergina. Tai savaime aišku.
-Taip. -Aš interjero dizainerė.
Mada - mano didžiausia aistra. Jai skiriu visą laisvą laiką.
Turiu savo tinklaraštį, auginu savo instagramo paskyrą,
dalyvauju foto sesijose.
Aš pametusi galvą dėl mados. Galimas daiktas, kad dėl to...
šitaip ir atrodau.
-Tikiuosi, jums tiks. Puiku. -Šaunu.
Skubu pas draugę įkelti šio ryto foto sesiją.
-Man reikia filmo herojaus. -Kažin ar tas herojus - aš.
Abejoju. Einu. Linkiu gero vakaro.
Sveiki. Nežinau, ar jūs žinot,
bet toj krautuvėj yra labai gero audinio užuolaidoms.
Čia?
Jūsų žmona sakė, kad ruošiatės remontuoti butą.
-Jau laikas jį remontuoti. -Mielai jums atneščiau užuolaidų.
Jei jums reikia šviestuvo, turiu gerą skonį. Aš specialistė...
Lubų šviestuvą?
Lubų šviestuvą. Galėčiau užeiti...
Galiu apstatyti jūsų butą už jus. Tai ne bėda.
Puiku. Gerai.
O jei suvaidinčiau tokią sceną, žiūrovai pradėtų svarstyti:
"Kas ši kaimynė? Ji pakvaišusi? O gal smalsi?"
Mano scenos partneris suprastų, kad jis - mano kaimynas.
Tačiau dabar jis turėtų greitai nuspręsti -
jis - pagyvenęs kaimynas, kuris nebeįstengia paeiti.
Iš čia - kaimyno pasiūlymas.
Arba jei jis jaunas, ką tik įsikėlęs,
o aš prie jo kimbu, nors jis vedęs...
O gal jis nevedęs?
Gal ir nevedęs. Jis man pasakytų: "Ji man ne žmona, o sesuo".
Ir tada mes...
O dabar mano personažas...
Turiu bėgti. Bet jei man pavyks čia grįžti, kai filmuosit,
galėsiu daug pakalbėti, padainuoti ir pašokti.
Ir padainuoti. Man dar niekas nešoko.
Gal galėtumėt pašokti?
Aš moku šokti salsą ir bačatą, bet gal geriau kitoje serijoje.
Viens, du, trys, viens, du, trys.
Taigi mielieji... aš grįšiu!
-Aš Andžela. Likit sveiki. -Iki.
Atleiskit, pone.
Prieš 2 d. išėjau iš kalėjimo. Gal galit duoti smulkių pinigų?
-Neturiu. -Geros dienos, pone.
Klaidžioju Varšuvos gatvėmis ir nežinau, ką su savim daryti.
Gal ką nors apiplėšti? Grįžti į senąjį kelią,
atgal į kalėjimą? Tai lengviausia.
-Geriau nereikia. -Taip, geriau nereikia.
Aš neturiu perspektyvų.
Kalėjime išlaikiau vidurinės egzaminus.
Turiu plytelių klojėjo diplomą.
Nežinau, ką daryti toliau. Turiu daug...
Iš kalėjimo išėjau kupinas entuziazmo,
bet praėjo kelios dienos, ir aš kupinas įniršio ir pykčio.
Kol kas niekam neparodžiau agresijos.
-Kur gyvenat? -Gatvėj.
Laba diena. Atleiskit. Aš kuriu filmą iš balkono. Sveiki.
-Laba diena. -Ką skaitot?
-Karlą Saganą. -Iš čia nematau, kokią jo knygą.
Karlas Saganas "Milijardai milijardų".
Labai įdomus astrofizikas. Deja, jau miręs.
-Astrofizikas? -Taip.
Apie ką ši knyga?
"Kokia žmonijos vieta visatoje?
Ar mes keliame grėsmę Žemei? O gal grėsmę keliame sau?"
Knyga apie kosmosą ir apie viską.
Kaip visa tai įsivaizduoja šis nuostabus žmogus.
Jis parašė tai, kas jam atėjo į galvą.
-Tai kokia, jūsų manymu, mūsų vieta? -Visiškai atsitiktinė ir mažytė.
Mes visatoj ypatingos vietos neturim.
Mes - lyg mažytis atsitiktinis taškelis
neįsivaizduojamos erdvės vandenyne.
Labas.
Laba diena.
Kaip laikaisi? Gerai?
Aš - moteris, kuri dėl likimo posūkio tapo labai laiminga.
Kaip viskas nutiko?
Tai paslaptis.
Bet jūs sukurstėt mano susidomėjimą. Taip nesąžininga.
Gal ir nesąžininga, bet...
mano laimė galit būti kito nelaimė.
Man darosi dar įdomiau.
Gal galėtumėt atskleisti bent truputį paslapties?
Iškeliavo žmogus, kuris man visą gyvenimą kėlė didelį skausmą.
Nepaisant to skausmo, nuo tada, kai jo nebėra, aš laiminga.
Artimas žmogus?
Artimas ir svetimas.
Koks?..
Kas jis?
-Tėvas? -Ne.
-Vyras? -Taip.
-Buvęs vyras? -Taip.
"Iškeliavo" reiškia mirė ar išvažiavo?
Iškeliavo ir jo čia nėra.
-Tiesiog išsiskyrėt? -Ne.
-Jis išsikraustė? -Ne.
Išvažiavo?
-Perėjo į kitą pusę. -Į kitą pusę.
-Ir dabar jūsų gyvenimas geresnis? -Jis puikus.
Aš per trumpą laiką pasiekiau daug dalykų,
kurių nebūčiau pasiekusi, jei dar būčiau su juo.
Ir esu laiminga.
-Labai ačiū. -Nėra už ką.
Tik kodėl? Aš nesuprantu.
Nes aš...
Aš nenoriu atsisakyti gyvenimo, moterie.
O be automobilio jis nieko nevertas.
Man patinka mano automobilis...
Sveiki. Atleiskit, kad trukdau...
Koks keistas formatas.
Jūs stovit savo balkone, o man tenka užversti galvą.
Jums patinka patogumas.
Man tenka persisverti per balkoną. Dėl to man skauda nugarą.
Tai jums blogiau nei man?
-Kokia yra gyvenimo prasmė? -Vaje. Geriau neklauskit.
-Noriu pažvelgti giliau. -Tokiu atveju kalbėsim, kol sutems.
-Aš laiko turiu. -Užtai aš jo neturiu.
Tik ne aptarinėti tokią rimtą temą.
Gyvenimo prasmė gili, ir reikia laiko ją perprasti.
Kam skirtas gyvenimas.
-Būtent. Ir kam? -Kam jis skirtas?
Kad jį gyventum dėl kitų.
-Ne dėl savęs. -O dėl ko gyvenat jūs?
Dėl savęs.
-Vadinasi, tai nėra gerai? -Taip.
-O dėl ko norėtumėt gyventi? -Ką?
Dėl ko verčiau gyventumėt? Dėl moters?
Nebūtinai dėl moters. Tiesiog dėl kito žmogaus.
Pirmiausia, dėl vaikų.
-Jūs vaikų neturit? -Neturiu.
Turim gyventi toliau ir ieškoti savo vietos.
Man tai yra gyvenimo prasmė. Ji nepasiekta.
Pvz., santuokoje yra svarbu...
Žmonės tai vadina pirmuoju įsimylėjimu.
Ne, meilė ateina vėliau,
kai vienas kitą mylintys žmonės užmezga gilų ryšį,
kai jie vienas kitam tampa svarbūs ne materialine ar fizine prasme,
o kaip oras, kurio jiems trūksta gyvenime. Tiesiogine prasme.
Man pasisekė rasti tokią meilę, bet Andžejus, deja, iškeliavo per anksti.
Mirė po trečio infarkto. Buvau išėjusi pasivaikščioti ir...
-Pone Pavelai, man jau reikia eiti. -Ačiū.
Nėra už ką. Jūs turit įdomesnių pašnekovų.
Aš tik patarška.
-Iki pasimatymo. -Iki pasimatymo.
Sveiki. Noriu paklausti. Gal galėtumėt prieiti
po... Laba diena.
-Toliau neikit. -Gerai.
-Pamaniau, kad jums reikia garso. -Reikia ne tik jo, bet ir vaizdo.
-Aš kuriu filmą. -Kokį filmą?
-Apie žmones, kurie pro čia praeina. -Aišku.
-Kas jūs? -Na...
Nežinau. Aš žmogus.
Ką galit apie save papasakoti? Kokia jūsų istorija?
-Atleiskit. -Kokia jūsų istorija?
Nuo vaikystės jodinėju žirgais. Dalyvaudavau varžybose.
Dabar vėl bandau savo laimę varžybose,
nes visa tai kainuoja didelius pinigus, bet man neprastai sekasi.
Mokiausi aktorystės, bet jaučiau per didelę įtampą, todėl mokslus mečiau.
-Kuriais metais? -Ką?
-Kelintam kurse metėt mokslus? -Pirmame. Mečiau labai greitai.
-Jūsų labai gražus šuo. -Jis vardu Lolita.
Aš turiu Bibi, bet ji kitų šunų nemėgsta.
-Maniškė irgi nelabai mėgsta. -Aišku. Aš jau eisiu.
O ką čia turit?
-Žaislą. -Kam jis?
Padovanojau mergaitei gimtadienio proga. Žaislas juokingas.
-Kokia mergaitei? -Savo mergaitei.
Šaunu. Va čia tai istorija.
Taip, istorijų visada būna. Gerai. Aš jau eisiu.
-Rožančius. -Rožančius?
Taip.
-Jūs jį visada nešiojatės? -Taip, visada.
Jį reikia sukalbėti bent kartą per dieną.
-O jūs sukalbat? -Sukalbu.
-Ir kuo tas rožančius toks?.. -Įdomus?
-Taip. -Viskuo. Visu gyvenimu.
-Oho. -Jūs nesat girdėjęs apie rožančių?
Kažką girdėjau.
-O esat jį bent kartą sukalbėjęs? -Aš? Ne.
Atleiskit, bet...
-Jums viskas priešaky. -Jūs taip manot?
Žinoma.
-O ką jums duoda rožančius? -Jis suteikia jėgų ir galią.
O svarbiausia - jis neleidžia pasiklysti gyvenime.
Jis suteikia dvasios ramybę ir meilę, nepaisant aplinkybių.
Be to, jis suteikia išganymo viltį.
-Gražu. -Tai tikras dalykas.
-Skamba gerai. -Labai gerai.
-Man net kilo noras pabandyti. -Tai pabandykit.
-Šiandien - tris "Sveika, Marija". -Gerai.
-Pažadat sukalbėti? -Na... negaliu pažadėti.
Jūs vis dėlto siauro mąstymo.
-O jūs tikintis? -Ne.
-Ne? O krikštytas? -Ne.
-Nekrikštytas? -Taip.
-Negaliu patikėti. -Tai tiesa.
Visai nekrikštytas? Neįtikėtina.
-Mano tėvai nebuvo tikintys. -Nebuvo?
O kaip apibūdintumėt savo pasaulėžiūrą?
-Aš agnostikas. -Agnostikas.
Bet atviras metafiziniams dalykams ir absoliuto paslapčiai.
-Galbūt daugiau negu vienai. -Aišku.
Galimas daiktas, kad iš dangaus kažkas mus sergi.
Mes to nežinom.
-Aš atviras signalams. -Neįtikėtina.
Tokiu atveju linkiu jums Dievo malonės.
Geriau sukurkit meninį filmą.
Apie jūsų projektą, nes išeitų labai įdomus scenarijus.
Vyrukas stovi savo buto balkone ir...
Tiksliau, režisierius, bet apskritai kalbant - vyras.
Vienu žodžiu, vyrukas stovi savo balkone
ir įrašinėja visuomenės sąmonės srautą.
Tik jums reikėtų parinkti tinkamus aktorius.
Ir išeitų puikus meninis filmas.
Galėtumėt įrašyti istoriją į sąmonės srautą.
Tą istoriją pasakotų praeivis.
Paskui paaiškėtų, kad jis kažkaip susijęs su dvidešimt šeštuoju.
Toks filmas būtų labai įdomus.
Čekų kino stiliuje, bet labai įdomus.
Vienus radau, tik jie dryžuoti. Nežinau, ar tiks.
Man jokio skirtumo. Jie tiks. Tiktų net su taškeliais.
-Laiptinė ten? -Aš juos išmesiu.
Per tvorą? Jums pavyks?
Atsargiai.
-Ant mikrofono... -Neįtikėtina.
-Jums neišeitų, net jei stengtumėtės. -Gerai.
Varge.
-Dydis tinka? -Tinka idealiai.
-Mudu panašaus ūgio. "L". -Puiku.
Jie gražiai susilankstys.
-Jie išlyginti. -Matau.
-Man nesmagu dėl... -Nieko baisaus.
Nuotraukai reikia, kad jie siektų iki čia. Mano tapatybės kortelei.
Gal geriau juos apsivilkit. Mažiau susiglamžys.
Taip. Bet negaliu vaikščioti šitaip apsirengęs. Atrodyčiau kaip...
Tiesa.
Turiu krepšį. Į kuprinę marškinių nekišiu.
-Puiku. O kuo jūs vardu? -Pavelas.
-Aš Robertas. -Ar galiu į jus kreiptis vardu?
-Turbūt galit. -Gerai.
-Gerai, Pavelai. -Nėra už ką.
-Labai ačiū. Marškinius grąžinsiu. -Galit juos pasilikti.
-Jie man? Puiku. -Taip.
-Jūs drovi? -Taip.
Jūsų profesijoje įveikti drovumą yra svarbu. Juk taip?
Bet gatvėj, ekspromtu...
Aš jūsų klausau, gatvėj daugiau nieko nėra, tik jūs ir aš. Tik mudu.
Aš įrašinėju.
Gražu.
Jūs mane sujaudinot. Man šiurpuliai per nugarą nuėjo.
Džiaugiuosi.
Ji jus šmeižia kas antrą dieną.
-Aš tai jaučiu. -Sakė, kad nufilmavot ją ir jos šunį.
Galimas daiktas. Čia nufilmavau daug moterų su šunimis...
-Jūs - garsus širdžių ėdikas. -Ne!
Jūsų specializacija - moterys su šunimis. Jūs jo pasisaugokit.
Mano žmona kitam kambary viską girdi. Prašau taip nesakyti. Tai netiesa.
Jus galima gauti tik pagal receptą? Jūs skirtas tik savo žmonai?
Visos moterys vertos malonaus užkalbinimo. Nekalbu apie...
Bet niekad su piktais ketinimais...
Man "piktų ketinimų" sąvoka yra reliatyvi.
Kaip ir "išdavystė", "santuokinė išdavystė". Kokia čia išdavystė?
Tai ne išdavystė. Jeigu žmogaus tokia prigimtis,
jei jam patinka valgyti ne tik namie, bet ir restorane,
jis bent jau gali palyginti. Viso gero.
Minutėlę. O jūsų vyras? Jis valgė tik namie?
Aš niekad... Moteris niekad nebūna tikra.
Bet su juo nė karto nesijaučiau taip, tarsi jis eitų į restoraną. Nė karto!
Mieloji, kelintą grįši namo?
Kelintą?
Grįšiu tada, kai grįšiu.
Pagrindinis vyro klausimas.
Iki.
Laba diena. Sveiki.
-Gal turit laiko pasikalbėti? -Aš skubu pas gydytoją.
-Gal norėtumėt pasišnekučiuoti? -Apie ką?
Su praeiviais kalbu apie gyvenimą.
-Aš jums netinku. -Kodėl?
Nes mano gyvenimas šiuo metu apvirtęs aukštyn kojomis.
Gal galit prieiti arčiau? Kodėl jūsų gyvenimas apvirtęs aukštyn kojom?
Tiesiog taip išėjo. Tokių dalykų nutinka.
-Gal galit papasakoti daugiau? -Šiandien mano gimtadienis ir...
-Ir... Man liūdna. -Jūs net apsirengėt juodai.
Ne. Aš visada juodai rengiuosi.
Neišėjo taip, kaip norėjau, ypač dėl to, kad tai antras etapas,
kai tikiesi, kad viskas pavyks nuostabiai,
bet viskas yra visiškai kitaip nei būdavo.
Ką norit pasakyti?
Visi mano planai, viskas, ko tikėjausi iš savo mylimųjų...
prapuolė.
Nesuprantu.
Viskas visiškai kitaip nei tikėjausi.
Visas mano indėlis, mano pastangos, viltys, pagarba...
Viskas, kas yra svarbu funkcionavimui, kažkur pasidėjo.
-Kieno pagarba? -Ką sakot?
-Kieno pagarba? -Pagarba man.
-O kieno pagarba? -Mano mylimųjų.
-Vaikų? -Mano mylimųjų.
-Vyro? -Mano mylimųjų.
-Jau eisiu. -Užjaučiu. Su gimtadieniu.
-Labai ačiū. -Gal rytoj bus geriau.
Arba galbūt kitais metais bus gėlės ir žvakės.
-Galbūt. -Viso gero.
Kadaise turėjau žmoną, paskui antrą žmoną. Vaikų neturiu.
Štai. Nežinau. Norit, kad dar perkratyčiau savo sąžinę?
Išeina lyg ir išpažintis.
Ar gerai jaučiatės klausykloje?
Žinokit, aš čia nesu kaip...
Bet jūs reikalaujat, ne reikalaujat, bet norit, kad aš...
Man įdomu. Bet jūs neprivalot atsakyti...
Bet aš čia šiandien atėjau specialiai,
nes pastaruoju metu visad kur nors skubėjau.
Tad šiandien atėjau, nes turiu laiko pasikalbėti.
Geras klausimas. Ar gerai jaučiuosi klausykloje?
Taip.
Juk visi praeiviai jums ką nors pasakoja,
o jūs jiems leidžiat išsipasakoti.
Ar įstengiat naktį užmigti?
Juk kai išklausot visų praeivių...
O jūs išklausot baisiai daug žmonių ir jų istorijų. Juk taip?
Tai sunku ar ne?
Koks šio filmo tikslas?
-Ir man kyla šis klausimas. -Pričiupau!
-Aš būsiu filme? -Nežinau.
Tam turėtum pasakyti ką nors nepaprasta.
Man labai patinka šie ledai. Jie nepaprastai skanūs.
Ne, tai reklama. Aš kuriu dokumentinį filmą. Tu turi pasakyti tiesą.
Rekomenduoju šiuos ledus. Jie labai skanūs.
Liaukis. Tai reklama, o aš kuriu dokumentinį filmą.
-Tada nežinau, ką pasakyti. -Papasakok apie save.
Apie ką svajoji?
Pamiršau.
-Pamiršai, apie ką svajoji? -Na taip.
Nekalbėk taip garsiai į mikrofoną. Neliesk jo.
O tu išdykėlė. Juk taip?
-Nagi, papasakok ką nors. -Ką?
Padeklamuok eilėraštį.
Arba padainuok dainą.
-Nemoku nė vienos dainos. -Ką? Kiek tau metų?
-Kiek tau metų? -Devyneri.
-Ir nemoki nė vienos dainos? -Moku.
Tai padainuok.
-Į ką jį galiu nuvalyti? -Nulaižyk.
-Jis purvinas. -Į savo marškinėlius.
Pone, jie visiškai nauji!
-Laba diena. Seniai nesimatėm. -Laba diena. Taip, seniai.
-Kas šiandien naujo? -Nieko.
-Negali būti, kad nieko. -Nieko naujo. Visiškai nieko.
Viskas po senovei. Kaip sakoma, "viskas japoniškai".
-Ponia, nepapasakojot apie save. -O ką galiu papasakoti?
Aš našlė, gyvenu viena.
Nieko neišsiaiškinu tose kontorose. Tenka eiti po penkis kartus.
Reikia formos. Jie jos neturi.
Todėl ją reikia gauti Grochovskos gatvėj...
Paranoja. Gavau siuntimą kataraktos operacijai,
reikėjo atlikti 10 tyrimų.
Pasakykit, už ką jie išskaičiuoja sveikatos priežiūros įmokas
iš mano varganos pensijos, kurią uždirbau sunkiu darbu,
kai už pusę tyrimų turiu mokėti iš savo kišenės?
Kodėl man nepalieka tų įmokų?
Tada galėčiau sau leisti privačią slaugą.
Aš ne tik privalau mokėti, bet ir laukti 7 metus!
Aš iki to laiko apaksiu.
Tai tikra tiesa! O kur mūsų valstybė?
Valstybė - šūdo gabalas! Įrašykit ir parodykit.
Kai jums ateina registruotas laiškas, registruotas,
aš turiu jį jums įteikti, ir viskas turi būti tvarkinga.
Bet jei aš...
jums atnešu barškutį iš Kinijos arba dėlionę iš Kinijos
ir ateinu pas jus, žinot, kas aš?
Aš nebe laiškanešys, o kurjeris.
Kurjeris.
Mane pavertė kurjeriu,
nes žmonės negali nueiti į krautuvę ir nusipirkti paprasčiausio daikto.
Kas nors turi jiems tą daiktą atnešti.
Jų šviesybei.
Anksčiau buvau laiškanešys ir tuo didžiavausi.
Turėjau kepurę su ereliu,
uniformą, kostiumą.
O dabar pats turiu pirktis basutes.
Už basutes sumokėjau 100 zlotų, nes neturėjau apavo.
Karjeros pradžioj turėjau odinius batus.
Tokius batus sunešiodavau per trejus ar daugiau metų.
Turėjau odines basutes. Jas avėjau ilgiau negu 5 metus.
Bet dabar, kai nusipirkau kiniškus batus, aš juos tiesiog išmetu,
nes jie nepatogūs, nuo jų trenkia kiniškais klijais
ir su jais nedera rodytis viešumoje.
Aš visko turiu. Sveikatos turiu,
bet neturiu geriausio draugo. Jis mirė.
Ir tai...
Kas jis buvo?
Jis buvo mano meilė.
-Jūsų meilė? -Taip.
-Jis buvo jūsų partneris? -Taip.
Ir kiek metų buvot kartu?
Keturiasdešimt.
Su trupučiu.
-Jūs gyvenot kartu? -Taip.
Ir kaip jūs tai padarėt?
-Sakiau, kad jis - mano brolis. -Jūsų brolis.
Jis buvo jūsų brolis ir partneris?
Jis nebuvo mano brolis, bet buvo partneris.
Tačiau jei kas klausdavo, sakydavom, kad jis - mano brolis.
Štai kaip darėt.
O kaip kitaip? Sugalvojom tokį sprendimą.
Ir žmonės jumis tikėjo?
Gal ir netikėjo, bet aš dėl to... na suprantat.
-Viso gero. -Iki pasimatymo.
Ačiū.
Linkiu jums sveikatos ir įdomaus gyvenimo.
Dėkoju.
-Sveiki! Jau turėjom progą pakalbėti? -Dar neturėjom.
-O galėtume pakalbėt? -Taip.
Tik prieikit arčiau, prie stulpelio.
-Galit su vaikučiu. -Jis ką tik užmigo.
-Aš Pavelas. Laba diena. -Sveiki. Aš Judita.
Aš kuriu filmą iš balkono ir praeivių klausiu, kaip jiems sekasi.
Man viskas gerai, nors ką tik apturėjom bėdą.
Turėjau jį pamaitinti krūtimi, bet jis užmigo.
Man tai nauja, nes jį turiu vos tris savaites.
-Tik tris? -Ir mokomės gyventi kartu.
-Nuostabu. Viešpatie. Kuo jis vardu? -Marcelis.
-Marcelis? Kaip mano tėvas. -Šaunu.
Vaje...
Tai koks jausmas būti mama?
Nuostabus. Tikrai nemaniau, kad turėti šeimą bus taip šaunu.
Tad aš laiminga. Trūksta miego, bet viskas nuostabu.
Jis - matėtis.
-Mama plius tėtis lygu matėtis. -Matėtis.
-Viename asmenyje. -O jūs ne mama?
-Ne, aš joms tikčiau į močiutes. -Močiutė. Baikit...
-Mes turim močiutę. -Jos turi močiutę.
Ji - jų teta. Tetulė Monika.
-O kur jų mama? -Jos čia nėra.
-Kitoje šalyje! -Kitoje šalyje. Tai bent istorija.
-Jūs - retas egzempliorius. -Užtai aš hitas!
Su tokiu tėvu vaikams abiejų tėvų nereikia.
Odrė Hepbern sakė, kad kiekvienam vaikui reikia žmogaus,
kuriuo jie galėtų pasitikėti ir kuris juos mylėtų.
Vienas ramus tėvas yra geriau nei du besibarantys.
-Prašau lipti nuo tvoros. -Magda, neliesk.
O koks jausmas būti matėčiu?
Kasdien valyt užpakalius, apsipirkt, tvarkytis. Su jomis nepatinginiausi.
Bet matau, kad laiko randat ir sporto klubui.
-Toks sudėjimas - dovana. -Juk treniruojatės.
-Jis - išskirtinis vyras. -Tikrai?
Jei jis norėtų mane vesti, aš už jo ištekėčiau.
-Turbūt sulaukiat daug pasiūlymų. -Daug.
Aš labai užsiėmęs.
Ar galiu paklausti, kas nutiko?
Skiriuosi su žmona.
Atsirado trečias asmuo.
Štai ir viskas.
Ji mane iškeitė į geresnį ir naujesnį modelį.
-Moterys aiškiai taip irgi gali. -Taip. Visi gali.
Štai ir viskas.
O kaip dabar jaučiatės?
Ne visai... Nežinau, kaip pasakyti.
Tiesiog tai ne mano sritis. Ir tiek.
-Jūsų santykiai tęsėsi ilgai? -Penkiolika metų.
Turim tris vaikus.
14 m., 13 m., o jauniausiai, ilgai lauktai dukrelei, 3 metai.
Sunku. Bet turim su tuo tvarkytis.
Nesiruošiu kartis ar pulti po tramvajumi, nes nėra prasmės.
Man nelengva. Tad kai klausiat, kaip jaučiuosi, nesijaučiu patogiai.
Nežinau, ką su savim daryti.
Tiesiog nežinau.
-Viskas pašlijo. -Mudu nutolom vienas nuo kito.
Aš Izos vis noriu paklausti, kodėl...
-Man tikrai reikės tai pasakyti? -Aš iki šiol nesuprantu.
-Kodėl priėmiau tą sprendimą? -Taip. Prašau paaiškinti.
-Juk nenori, kad pasakyčiau į kamerą. -Dėl manęs sakyk.
Aš visai nieko prieš.
-Tu nieko prieš? -Taip!
Nežinau... Na gerai. Užklupau savo vyrą su kita moterimi.
-Gavot puikios medžiagos filmui! -Puikios medžiagos!
Ir penkiolika metų nuėjo šuniui ant uodegos.
Laba diena, ponia Jadvyga.
Laba diena ir viso gero. Nesustosiu, nes lyja.
-Gerai. Iki. -Iki kito karto.
Labas rytas.
-Labas rytas. -Gal turit minutėlę?
-Ką sakot? Gal turit minutėlę?
Minutėlę.
Tuomet prašau prieiti. Aš kuriu filmą.
-Aš jau patekau į filmą? -Miegojot mašinoj?
-Taip. -Kiek laiko?
-Vieną naktį. -Visą naktį?
Taip.
Bet dabar einu nusipirkti kavos.
Tai aš.
-Labas rytas. -Labas.
-Aš Pavelas. -Aš Piotras.
Anksčiau jūsų nemačiau, užtai dabar matau.
Aš čia. Jūs buvot be akinių.
Ir be galimybių.
-Aš čia būnu beveik kasdien. -Neabejoju.
-Jūs dažnai nakvojat automobily? -Ne. Tik antrą naktį.
-Antrą naktį? -Kadangi filmuojat, aš grįšiu.
-O jei rimtai? Tikrai grįšit? -Čia? Nežinau. Bus matyti.
Kas atsitiko?
O jums kaip atrodo?
Mane išvarė.
-Rimtai? -Taip.
-Kaip prisidirbot? -Neprisidirbau.
Ilga istorija.
Bet tai tęsis nebeilgai.
-Jus priims namo? -Aštuntą kartą? Aš to nepriimsiu.
Reikia pasirinkti savo kelią. Ir tą padaryti visiškai netikėtai.
Sveiki. Aš čia kuriu filmą...
Ar galėtume pasišnekučiuoti?
-Apie gyvenimą. -Apie gyvenimą.
Ką?
-Kaip tvarkotės su gyvenimu? -Kaip tik apie tai kalbėjom.
-Dabar? -Taip.
-Ir kokių išvadų priėjot? -Jokių. Kol kas.
Kol kas išvados labai asmeniškos. Jos neskirtos kamerai.
-Gal vis dėlto truputį papasakosit? -Gal.
Kamerai.
Mes - marga šeima.
Su savo istorijomis.
Penki žmonės, penki pasauliai.
-Penki vaikai ar?.. -Penki žmonės šeimoj.
Turim tris dukras.
-Kelios dukros jūsų? -Dvi.
Na, ir trečia.
Mūsų šeimoj 4 žmonės. Aš irgi išsiskyręs.
Kažkaip gyvenam. Aš turiu dvi dukras...
O jums sunku ar ne?
Kaip pažiūrėsi. Tai iš tiesų...
Mums tai buvo didelis pokytis. Čia persikėlėm visai neseniai.
-Mes apsiprantam. -Ieškom savo vietos.
Sveika, mieloji. Prieik arčiau. Tu nepatenki į kadrą.
-Ir gerai, kad nepatenku. -Kodėl?
-Tu šitaip matai moterį? -Su nešuliais?
Apsiperkančią, gaminančią, skalbiančią, tvarkančią.
O tu to nė nepastebi. Juk taip?
Tu turi galvoj, kad aš nė nepadėkoju?
Taip. Tu nė nepastebi, kol aš atlieku savo vaidmenį.
Juk žinai, kad ir aš vaikštau į parduotuvę.
-Tik dabar esu balkone. -Būtent.
-Iki. -Iki.
-Šaunu? -Puikiai išėjo.
-Sveikas. -Nieku gyvu!
Tai aš. Pirmadienį nebuvau, nes gavau darbą.
-Kaip tai? Jau buvau praradęs viltį. -Radau darbą ir...
Gal galim dar neįrašinėti?
Prieik arčiau tvoros. Ne, įrašinėkim.
Kaip reikalai?
Aš gavau... Viskas gerai - nuotraukos, prašymas gauti ID.
Mano daiktai pas vienuoles Florianskos gatvėj.
Ten yra bažnyčia.
Ir gavau darbą, bet atleisk. Man visko per daug.
Aš dirbu ir miegu naktiniuose autobusuose.
Tas vyrukas sakė, kad moka kartą per mėnesį.
Ir kad pasirašysim sutartį, kai jam parodysiu savo asmens dokumentą...
Šiandien pasiėmiau laisvadienį.
Turiu susitvarkyti, bet viskas... Juk pats matot, pone...
-Tiksliau... -Juk vienas kitą vadinam vardais.
Pavelas, taip.
Sveiki. Turiu klausimėlį.
-Nekalbu lenkiškai. -Užtai aš kalbu angliškai.
Kuo galiu padėti?
Klausykit, aš prieš kelias dienas išėjau iš kalėjimo...
-Sveikinu. -Ką?
-Sveikinu. -Labai ačiū.
Aš bandau tvarkytis gyvenimą ir...
Man reikia trupučio pagalbos. Gal galit duoti smulkių?
Ne, zlotų neturiu. Čia atvažiavau dirbti, o paskui važiuosiu namo.
Man reikia į oro uostą, į darbą. Be to, turiu tik eurų.
Aišku. Aš priimu ir eurus.
Už 20 eurų su taksi grįžtu namo iš oro uosto. Atleisk. Tiesiog...
Juokauju.
-Gerai. -Paskui važiuosiu namo.
-Aišku. Linkiu geros dienos. -Džiaukis laisve.
Ačiū.
-Neprarask jos! -Tikiuosi, kad neprarasiu.
-Ką jis pasakė? -Neprarasti laisvės.
-Labas rytas, ponia Zosia. -Labas rytas.
Oho!
Tai bent! Daug lapų.
Bet oras gražus. Tad lapai skraido.
Pasisekė, kad nelyja. Tada būtų sunkiau.
-Kodėl? -Nes šlapi labai sunkūs.
Ir jų nukristų dar daugiau.
Lietus juos nupurtytų.
O dabar jie nukrenta patys.
Aš jūsų vyro taip ir nepažinau. Koks žmogus jis buvo?
-Kas? -Jūsų vyras.
Bet jis miręs jau 21 metus.
O jūs tais laikais čia jau gyvenot? Aišku.
Jis buvo gan nutukęs. Janušekas.
Mėgdavo išgerti.
Taip...
Darbas jam buvo "fu".
Aš dirbau PZO...
Lenkijos optikos gamykloje.
Ten ir susipažinom.
Jis buvo santechnikas.
Juk žinot, kokie tie gamyklos santechnikai.
Kokie jie būdavo. Tik vaikštinėjo su veržliarakčiais, ir viskas.
Ir... mėgdavo išgerti.
O vėliau buvau priversta...
išeiti iš PZO ir įsidarbinti valytoja.
Atsikraustėm čia. Jis jautėsi kaip inkstas taukuose.
Jis dirbo tik tada, kai norėjo. Taškas.
O aš privalėjau dirbti valytoja.
Aš šlaviau ir grėbiau, o jis ilsėjosi.
Šalia pasistatęs butelį.
Ponia Zosia, gal turit penkis zlotus?
Pakeliui nusipirkčiau duonos.
Turiu dvidešimt zlotų.
Gerai. Tiks ir 20 zlotų.
Ne vagies ranka. Nepralenda.
Žinoma, jai tų 20 zlotų užteks iki mėnesio dvidešimtos dienos.
Turiu ir 5 zlotus. Bet pagalvojau:
"Duosiu jai 20 zlotų, kitaip ji šįvakar vėl ateis prašyti 5 zlotų."
Kokia prasmė?
Aš Piotras. Vėl ieškau savo vietos gyvenime.
Kai kas netoliese man labai padeda ieškoti tos vietos.
Todėl nueisiu su tuo žmogum pakalbėt, užduot kelis klausimus
ir ieškoti atsakymų.
Gal galit apie savo ieškojimą papasakoti daugiau?
Jis labai asmeniškas.
Aš 34 metus gyvenau rūke, o paskui nusprendžiau iš jo išsivaduoti.
Ir viskas, ką dabar patiriu, man yra visiškai nauja.
Ir aš stengiuosi rasti savo kelią šiame naujame gyvenime.
-Koks rūkas buvo jus apnikęs? -Alkoholizmo.
Aišku. Ir kaip jums einasi?
Gerai. Gerai, tik...
Stengiuosi į šį pasaulį žvelgti naujai,
jį suprasti, o svarbiausia, suprasti save šiame naujame pasaulyje.
Susitaikyti su savimi, su savo praeitimi
ir įstengti gyventi toliau.
-Koks jausmas būti blaivam? -Geras jausmas.
-Geras. -Kokios gerosios pusės?
Pasaulio geresnis skonis.
Ir geriau girdžiu save.
Nes įsiklausau į save,
užuot skandinęs save alkoholyje, kad numalšinčiau skausmą.
-Žiūrėkit savęs. Geros dienos. -Ačiū. Ir jums geros dienos.
Kas nori būti, kai užaugsi?
Aš vis neapsisprendžiu. Iš pradžių norėjau būti tas, paskui anas.
Bet neįstengiu apsispręsti, kas norėčiau būti.
O kas norėjai būti iš pradžių?
Iš pradžių... mano močiutė visą laiką...
Ji labai norėjo, kad būčiau profesorius.
Kokio dalyko profesorius?
Ji visą laiką sako, kad turėčiau būti profesorius, direktorius.
O kokios srities, ji nesako.
Tik kad turėčiau būti. O kokios srities... nežinau.
-O tu to norėtum? -Norėčiau, bet...
Kartais vien noro neužtenka.
Nes...
Pvz., tau nepasiseka.
-Matau, sunkiai dirbat, filmuojat. -Aš savo poste.
-Nepriklausomai nuo oro? -Taip.
Deja, aš skubu. Mat nepaisant prasto oro,
turiu pasivaikščioti Skaryševskio parke.
Turiu įkvėpti gryno oro. Bet turiu naujienų.
Visiems žiūrovams.
-Palaukit. Tokiu atveju priartinsiu. -Gerai.
Dar ne... Man dar reikia sufokusuoti kameros objektyvą.
Tik ne kai šitaip atrodau.
-Paliksiu šiek tiek nesufokusuotą. -Taip ir padarykit.
Po 2 savaičių ir 2 dienų
mudu su vyru turėsim pagausėjimą šeimoje.
Turėsim kūdikėlį.
-Kaip jūs tai nuo manęs nuslėpėt? -Kaip sakot?
Kaip jūs tai nuo manęs nuslėpėt?
Aš burtininkė, todėl ir nuslėpiau.
Žiūrint ką apsirengiu. Dabar šiek tiek matosi.
-Tikrai matosi. -Liko dvi savaitės.
Dvi savaitės. Nuostabu.
Prašau į mane nefokusuoti kameros.
Aš nepasidažiusi, mano plaukai susivėlę.
Juk nenorim, kad žmonės sakytų, jog nėščios moterys atrodo bjauriai?
Puikiai žinot, kad ir nėščios moterys gali atrodyti gerai.
Žiūrėk, Bolekai. Ten Lola!
Viršuj Lola! Pažiūrėk aukštyn!
Nežinai, kur žiūrėti, nes esi kvailelis. Matai?
-Ten Lolita. -Tai...
Prasideda.
-Graži serenada. -Jis pavirto paukščiu.
-Romeo ir Džuljeta. -Taip.
Lola, matai, kokius jausmus tu sukeli?
Aš jums papasakosiu, kas yra meilė.
Ką tik nusipirkau šiuos gražius pyragėlius.
Dabar uždarysiu šią dėžutę, įlipsiu į mašiną,
nuvažiuosiu 500 km ir pakeliui nesuvalgysiu nė vieno pyragėlio.
Aš juos atiduosiu savo nuostabiai mamai.
Tai yra meilė.
Jei tai ne meilė, tada nežinau, kas.
-Laba diena. -Laba.
Matau, tu - tikras profesionalas.
-Tu lyg ir Robertas? -Robertas.
-Kada pastarąjį kartą matėmės? -Nepamenu.
-Liepą, praeitą vasarą. -Prieš kelis mėnesius.
-Kaip laikaisi? -Dirbu. Viskas įprastai.
Tąkart gavau asmens kortelę.
Klijuoju plyteles. Nuo klijų ir skiedinio suskilinėjo pirštų oda.
Negaliu nė galvos išsiplauti, nes labai skauda.
Aš sąžiningai dirbu, bet nieko neuždirbu.
Paradoksalu, bet dieną dirbu, naktį maldauju, kad mane priimtų pernakvot.
Kartais gaunu pavalgyti.
Suprantu, kad atrodo, jog verkiu ir savęs gailiu,
bet aš tiesiog perdegiau.
Suprantu, kad bausmė yra bausmė, tačiau kiek gi galima?
-Kuriu filmą iš balkono. -Ką sakot?
Sakau, kad kuriu filmą iš balkono.
-Kokia jo tema? -Tema - gyvenimas.
-Gyvenimas. -Ar galim apie jį pakalbėti?
Gal galėtumėt prieiti arčiau? Turiu klausimą.
Kuo save laikote?
Žmogumi.
Matau, bet... gal galėtumėt papasakoti daugiau?
Kas jūs?
Šį klausimą sau nuolat užduodu - kas aš?
Vardą man davė tėvai.
Statusą priskyrė visuomenė.
O kas aš iš tiesų, neaišku.
Tai viso gyvenimo klausimas. Aš ieškau į jį atsakymo.
O kuo jūs verčiatės?
Dabar?
-Keičiu dujų skaitiklius. -Dujų skaitiklius?
Taip.
Baltos rožės vėl pražydo.
Jonuk, grįžk iš karo šiandien.
Grįžk ir pabučiuok mane kaip kadaise bučiuodavai.
Ir gražiausia rožė bus mano dovana tau.
Tą dieną, kai išėjai į karą, aš tau vietoj šautuvo
įteikčiau tyrą ir baltą rožę.
Bet tau nė nespėjus išeiti,
tau nė neuždarius durų, rožė nuvyto.
Pavyko.
-Rytoj švenčiam. -Taip, švenčiam.
Bet ne šiandien. Dar reikia sugrėbti šituos lapus.
Gerai.
Ponai, iš balkono kuriu filmą apie įvairius dalykus.
Šiandien ypatinga diena. Ką man galėtumėt papasakoti?
Tegyvuoja didžioji Lenkija!
Tikriausiai didžiuojatės, kad esat lenkas.
Lenkijai turim atstovauti pagarbiai ir rūpintis savo tėviškės žeme.
-Rūpintis mūsų mažąja tėvyne. -Ir didžiąja tėvyne.
Mes turim tai suprasti.
Daug žmonių vaikšto su vėliava, bet nesupranta kodėl.
Arba kaip būti patriotu, kai nėra karo ir nereikia pritaisyti durtuvo.
Būti patriotu reiškia rūpintis...
-Mūsų mažąja tėvyne. -Dirbi ir mokėti mokesčius Lenkijoje.
Negerti darbo vietoje, daryti garbę Lenkijai,
gerbti valstybės herbą.
Mylėk savo artimą.
Esminiai dalykai. Dievas, garbė, tėvynė.
-Visada už juos kovosiu. -Mes to niekad nepamiršim.
Žiūrint istoriškai, mes į mūšį visada eidavom dainuodami "Dievo motiną".
O ne su lygomis teisėmis ir pederastais.
-Atleiskit. -Atleiskit, man išsprūdo.
Dievas, garbė, tėvynė!
Pasididžiavimas! Tautinis pasididžiavimas!
Visi lenkai, sušukit kartu su mumis - "Ne" sumautiems imigrantams!
Ponia Jadvyga, linksmų Kalėdų.
-Ir jums. -Linkiu labai linksmų Kalėdų.
Prašau taip nekalbėti. Nelinkėkit man tokio dalyko.
-Tai ko jums palinkėti? -Gražių Kalėdų.
Kaip galiu būti linksma be savo mylimo vyro?
Galėtumėt parodyti takto.
Tada linkiu gražių Kalėdų.
Ačiū, kad pataisėt nuotaiką.
Atleiskit. Gal galėtume viską pradėti iš naujo?
Sveikas, mielasis. Ar nufilmavai pirmąjį sniegą?
-Taip. -Gerai.
-Išeisi su mumis pasivaikščioti? -Negaliu.
Pastatyk kamerą, paspausk mygtuką ir išeik į lauką.
-Aš turiu dirbti. -Ir šunį vedžioti darbas.
Žiūrėk, kokia ji patenkinta. Lola!
Laba diena.
-Ieškau pagrindinio veikėjo filmui. -Ką sakot?
-Ieškau pagrindinio veikėjo filmui. -Vaje, ne.
Kodėl?
-Aš neturiu pasitikėjimo savimi. -Gal šitaip jo šiek tiek įgysit.
Tikrai.
-Kalbat apie dabar kuriamą filmą? -Taip.
-Ir turit galvoj šį pokalbį? -Taip, žinoma.
Prašau prieiti.
-Ateikit. -Aš pamėginsiu.
-Gerai. -Tik nenustebkit, jei nueisiu.
Turiu klausimą.
Jūs kuriat filmą iš pokalbių?
-Taip, aš juos sumontuoju. -Jūs filmo montuotojas?
Ir montuotojas, kartais. Bet daugiau režisierius.
O kas esate jūs?
Jaučiuosi nesmagiai.
O kodėl? Juk padėtis iš esmės...
Nes nesu tiksliai apibrėžta.
Ką tai reiškia?
Dirbu įvairius darbus, bet nežinau, esu ta ar ana.
Ta ar ta.
O kuo save laikote labiausiai?
Žmogumi, kuriuo iki galo dar netapau.
Jau beveik esu toks žmogus.
O kuo jūs vardu?
Mano vardas... Aš tikrai turiu vardą.
Aš Pavelas.
Pavyzdžiui. Aš Pavelas.
O aš Agnieška.
Jūsų vardas toks pat kaip mano žmonos.
Gražus vardas.
O kokių svajonių turit?
Ne, negaliu jums apie jas pasakoti.
Nejau tikrai manot, kad galit klausti...
Matyt, jums neiškyla bendravimo sunkumų.
Jums tikriausiai nesunku pradėti bendrauti.
Dėl to galit užduoti tiesų klausimą ir tikėtis atsakymo. Juk taip?
Aš jums įgrisau?
Džiaugiuosi, kad man užteko drąsos su jumis apskritai pradėti kalbėti.
Džiaugiuosi, kad su jumis apskritai kalbu.
Maniau, kad neįstengsiu susitvarkyti su stresu.
Bet pasirodo, kad įstengiu atsakyti žmogui, kuris nusprendė...
mane sužvejoti, taip sakant.
Ir aš džiaugiuosi, kad leidotės įtikinama.
Tik kas dabar iš to bus?
-Laba diena. -Laba diena.
-Kaip jūsų sveikata? -Šiek tiek geriau.
-Kaip? Neišgirdau. -Truputį geriau.
Bet vis vien...
Kosulys...
-Nepraeina. -Bet vis vien reikia dirbti.
-Taip. -Deja.
Sniegas iškrenta, nutirpsta ir vėl iškrenta.
O ką padarysi? Jį tenka valyti.
Jums nesunku anksti keltis?
-Lengviau negu vasarą. -Tikrai?
Nes kai pažiūriu pro langą ir pamatau tiek sniego, vajetau...
Antrą nakties reikėtų keltis.
Bet iki dviejų nakties stoviu prie lango ir žiūriu.
Sninga, nesninga, sninga, nesninga.
Tad lekiu į lauką ir puolu valyti sniegą.
Bolekai!
Bolekai.
Labas.
Labas, Bolekai. Būsi tėtis.
-Tikrai? -Taip.
-Gal žinot, kiek šuniukų gims? -Kol kas šeši.
-Šeši? -Taip.
-Šeši. -Bolekai.
Bolekai, po šimts.
-Tai jaudina. -Mane labai jaudina.
Ir mane. Kiek laiko truks nėštumas?
Varšuvos sukilimas.
-Iki rugpjūčio 1 d.? -Ne.
63 dienas?
Taip.
Laba diena, ponia.
Aš iš balkono kuriu filmą.
-Ką sakot? -Laba diena.
Laba diena. Ko norit?
Aš iš balkono kuriu filmą.
Visų praeivių klausiu, kas naujo. Ieškau pagrindinio veikėjo filmui.
-Ne, aš jokia pagrindinė veikėja. -Kodėl?
Kodėl? Nes aš pasenau.
Jums reikia jauno ir drąsaus veikėjo.
O kam? Žmonės su patirtimi...
Žmogaus su mintimis apie gyvenimą, o mano mintys tik apie mirtį.
-Kokių minčių apie mirtį turit? -Deja, negerų.
-Net ne apie mirtį. -O ką turit galvoj?
Tarkim, laukiu, kol mane apims išradingumas.
Ką tai reiškia?
Tai reiškia, kad mėginimas turi būti sėkmingas,
nes jei jis nebus sėkmingas, bus dar blogiau.
-Vadinasi, jūs mąstot šitaip? -Ne mąstau, o išgyvenu.
Gailiuosi, kad savo vyrui Andžejui rodžiau per mažai meilės.
Kad kartais... Aš labiau...
Slepiu savo jausmus.
Šiek tiek atsipalaidavau tik senatvėj,
bet labai gailiuosi, kad nebuvau...
Nepasinaudojau daugybe progų jam parodyti savo tikrąją meilę.
Ne vyro ir žmonos niekus, nes aš ne tokia.
-Ką gi. Gerai. Labanaktis. -Labos nakties.
Žinot dainą "Labanakt, tikiuosi, visą naktį sapnuosi mane..."?
Ji buvo skirta Anždejui, o ne jums.
Tikiuosi jį susapnuoti.
Dažnai jį sapnuoju. Jau...
bus 12, ne, 13 metų liepą, kai jis mirė.
Pavelai!
Tiesiog...
Aš praradau visas vertybes, kurias man įskiepijo vaikystėj.
Mama mane užaugino deramai.
Kad tapčiau doru žmogumi.
Bet viskas per akimirką sprogo kaip muilo burbulas.
-O paskui... -Per kokią akimirką?
Nežinau. Galbūt...
tą akimirką, kai pirmą kartą fiziškai sužalojau žmogų.
-Ką jam padarei? -Sulaužiau koją.
-Su kuo? -Su metaliniu vamzdžiu.
Už ką?
Nes jis buvo skolingas pinigų kitam vyrukui.
Bet už tai už grotų nesėdau.
-O kas buvo paskui? -Ką?
Sulaužei jam koją, o kas buvo paskui?
Paskui pas jį ateidavau kartą per savaitę, ir jis man mokėdavo pinigus.
Atgavau visą skolą ir gavau procentų nuo skolos.
Aš tai prisimenu. Naktį tai sapnuoju.
Aš dėl to kenčiu.
Man gaila to žmogaus.
-Tu jį aplankei? -Kam? Atsiprašyti?
Ne. Liaukis.
Bet noriu...
atrodyti doru žmogumi, o ne šiukšle, girtuokliu...
ir nusikaltėliu.
Neįsivaizduoji, kaip tau pavydžiu...
tavo dabartinės padėties.
Tu esi mylimas, tu turi namus, šilumą, šeimą...
šunį.
Tu turi stabilumą gyvenime.
Brangink jį.
-Laba diena, kaimyne. -Laba diena.
Stanislavai, prašau pasirodyti kamerai.
Jam šis filmas nėra pirmas. Jis jau buvo filme "Po paviršiumi".
-Vaidino. -Jau vaidino?
Taip. Vaidino naujagimį. Kitaip sakant, save.
-Geriausias vaidmuo. -Jis ką tik saldžiai užmigo.
Aš paeisiu toliau. Eikš.
Kol tu mažas... Aš jį ištrauksiu.
-Stašius gražus. -Po 20 m. nufilmuosit tęsinį.
Taip. Kad būtų ką prisiminti. Pasirodyk prieš kamerą.
Štai taip jis atrodo.
Kai išleisit šį dokumentinį filmą ar serialą apie mus šiame rajone,
įdomu, ar Stašius jau bus suaugęs?
Ar didelis būsi?
-Pone Pavelai. -Aš čia.
Aš labai nesveikuoju, bet turiu eiti pas gydytoją,
kitaip tektų laukti iki ketvirtadienio.
Šiaip aš sveika kaip ridikas, tik va čia...
Matyt, kažkas ne taip su mano užpakalinėmis smegenimis.
Laimė, ne su smegenimis. Jūs rytoj čia būsit?
-Būsiu. -Rytoj užsuksiu.
Gerai.
-Einu kaip močiutė. -Jūs ne močiutė.
-Nejaugi? -Jūs greitai einat.
Mano nuotaika jau pasitaisė!
-Viso gero, pone. -Viso gero, ponia.
-Ponia Ania, kokia gyvenimo prasmė? -Ką?
-Ką sakai? -Ponas Pavelas klausia.
-Ko? -Kokia gyvenimo prasmė?
Kokia gyvenimo prasmė? Gyvenimas ir yra prasmė.
To užtenka.
Gyvenimas yra prasmė.
Jei gyvenimas neturėtų prasmės, kokia prasmė būtų gyventi?
Dėkojame visiems praeiviams, kurie mums papasakojo savo istorijas.
Scenarijaus autorius, režisierius ir operatorius Pavelas Lozinskis.