Downloaded from YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Official YIFY movies site: YTS.MX
ŠPANĚLSKO, 19. STOLETÍ.
ŘADA VÁLEK ZANECHALA ZEMI ZPUSTOŠENOU.
NĚKTEŘÍ LIDÉ SE ROZHODLI ODŘÍZNOUT,
A NÁSILÍ A ŠÍLENSTVÍ TAK UNIKNOUT.
ODŘÍZNOUT
Mami?
- Copak? - Rozbil se mi nočníček.
Nevadí, tak pak vyrobíme jiný.
Chceš na velký záchod?
Salvadore?
Jasně.
Tak pojď.
Vylez!
Dělej!
Vylez už!
Pojď už, Diego.
Zlato?
Copak je? Nemůžeš spát?
Tak pojď, pojď sem.
Máš studené nohy.
Ty taky.
Ty víc.
Ne, ty víc.
Stejně jako já.
Tak šup, Diego. Prašť ho.
Prašť ho.
Prašť ho. Pořádně.
Tak se neboj.
Tak dělej! No tak, Diego!
Ne!
Diego!
- Nemusíš to dělat, když nechceš, zlato. - Musí se naučit, jak být chlap.
Jo, ale nemusí to být dneska.
Jo, to teda musí. Diego, pojď sem.
Pojď se mnou, zlato. Pomůžeš mi oškrabat brambory.
Tak jdeme.
- Brambůrky. - Tak jo.
Hele, podívej. Tyhle ty lístky…
jsou v pořádku.
No tak, dávej pozor. Dívej se. Vidíš?
Ale tady vevnitř jsou mšice. Vidíš?
- Mami? - Copak?
Co se stane králíkovi, co běžel za hranici?
Proč táta postavil ty strašáky?
Připomínají nám, že za nimi je jen válka.
Takže ho nečeká nic dobrého.
A co lidem?
Umřou stejně jako králíci a kozy z ohrádky?
Jak to myslíš?
Jestli když odejdou, je to navždy.
Ano.
Už je pak nikdy neuvidíme?
Když zavřeš oči, můžeš je vidět kdykoli.
Doběhneme nakrmit králíčky? Tak pojď.
Jdeme na to.
Ahoj.
Jak jste se vyspali?
Dobře? Tak tady máte snídani.
Počkej. Vydrž!
Podrž to!
Bože můj. Vydržel jsi to celou věčnost.
- Jak dlouho? - Dvacet tři. Začínají ti růst žábry.
Jak se k tobě chovají, Lvíčku? Tak já jim to řeknu, Lvíčku.
Protože jsi ještě maličký.
Takhle, takhle a pak takhle.
- Dáme si závod? - Tak jo.
Diego!
Co mě tak špehuješ? Pojď sem.
Na co máš ty šaty?
Dostala jsem je od tatínka. Ušil je, než jsme se nastěhovali sem.
A proč je nikdy nenosíš?
Přej si něco.
Tak ukažte.
Neumím s ní.
To je snadné. Dívej.
Touhle páčkou se otevírá.
Tudy se nabíjí.
Sem se dá druhý náboj.
Zavřeš ji.
Držíš ji pevně, zamíříš.
A vystřelíš.
Chápeš?
- Ano, tati. - Tak to zkusíme.
Dostaneš ji, až budeš starší.
- Je dost starý. - Ne, to není.
Diego, vstaň a pojď se mnou.
Diego. Podíváš se na můj dárek?
Dál už jít nemůžu!
Dej si to k uchu.
Dobře.
Vidím…
Musíš mi odpovědět.
- Vidím… - Co vidíš?
Něco malého.
Jakou to má barvu?
Je to…
Ještě téže noci je vyplašilo zaklepání na dveře.
„Marie…
vrať mi ty vnitřnosti, co jsi mi vzala.“
A on řekl: „Maminko, co to bylo?“
„Ticho, synku. On zase odejde.“
„Nikam nejdu,
protože už lezu nahoru po schodech.“
A potom…
začal někdo škrábat na okno.
A od noh postele se ozývalo těžké oddychování.
„Marie, vrať mi ty vnitřnosti, co jsi mi vzala.“
Vyděsila jsem tě, viď?
Vyprávěj mi ještě něco.
Tak jo. A co?
- Tu o pasáčkovi a zlobrovi? - Ne.
Tak tu o tříhlavém ďáblu?
Legenda praví…
- že existuje ďábelská stvůra. - Tuhle prosím ne.
Je jedna ďábelská stvůra, co se toulá světem
a hledá ty nejslabší.
Salvadore…
Nepřerušuj mě zase.
Je vysoký,
lícní kosti má duté…
a v důlcích mu chybí oči.
I tak se na tebe ale dívá.
Když si stvůra vybere oběť,
sleduje ji, pomalu, ale jistě.
Čím víc se ho bojíš, tím blíž se k tobě dostane.
Rozumíš?
Živí se tvým strachem.
Lidé tvrdí, že jsou to povídačky,
ale já vím, že nejsou.
- Má sestra… - Salvadore, prosím, to už stačí.
Ona ho viděla, tati?
Řekla jsem, že to stačí. Pojď, už je čas jít spinkat.
Jdeme. Je pozdě.
Tati!
Běž dovnitř.
Jdi dovnitř, Diego!
Co to děláš?
Došly mu náboje.
- Odveď ho! - Co chceš dělat?
Ošetřím ho.
Salvadore, prosím tě…
Co když byl na útěku?
Tak pojď, jdeme.
- Vrátí se domů? - Jistě že ne.
To mu někdo udělal.
Ano.
Víš proč?
Protože tam venku jsou jen zlí lidé, co si navzájem ubližují.
Zazpíváme si?
Mambrú vyjel do války,
koukněte, pohleďte, jaká škoda.
Tak zpívej se mnou.
Mambrú vyjel do války,
koukněte, pohleďte, jaká škoda.
Mambrú vyjel do války,
kdypak se asi vrátí?
Koukněte, pohleďte, jaká škoda.
Kdypak se asi vrátí?
Rozčesal jsi mi je?
- Ano, ale ne pořádně. - Tak pokračuj.
- Mambrú odjel o Velikonocích… - Do války.
Mambrú odjel o Velikonocích,
koukněte, pohleďte, jaká škoda.
Mambrú odjel o Velikonocích,
kdypak se asi vrátí? Koukněte…
Ukaž mi to.
Koukněte, pohleďte, jaká škoda.
Kdypak se asi vrátí?
Mambrú odjel…
Mám je zacuchané.
Mami.
Co uděláš s tělem? Co? Pohřbíš ho?
Vrať ho na tu loď a pusť ho po proudu. To bys měl udělat.
Já tady tu zrůdu nechci.
To je jeho rodina?
- Určitě hledají… - Diego, běž do pokoje!
Nesahej na to.
Co se stalo tvojí sestře?
Tví prarodiče…
se k sestře vždycky chovali… dost ošklivě.
Dost ošklivě.
V noci jsme si se sestrou vyprávěli strašidelné příběhy,
abychom si připadali statečnější.
Jednou v noci mi řekla: „Salvadore,
já občas vídám takovou stvůru.“
„Když jsem ji viděla poprvé, byla v dálce,
ale každý den se o kousek přiblíží.
Teď je tady dole,“ říkala.
Šel jsem k oknu, ale dole nic nebylo.
Tak jsem se vrátil do postele.
Ale Juana řekla: „Salvadore,
i když tu stvůru nevidíš,
tak tam je.“
O pár dní později
ke mně přiběhla do postele s hrozným pláčem.
Řekla mi: „Salvadore, ta stvůra akorát vešla do našeho pokoje.
Je za skříní. Prosím tě, jde si pro mě.
Nech mě spát u sebe. Mám strach.“
„Nebuď zbabělec.
Vrať se do postele a nech mě spát.“
Když jsem se probudil,
uviděl jsem, jak se Juana vyklání z okna.
Sledovala obzor.
A pak vyskočila.
Viděl jsi tu stvůru?
Viděl ji ten pán z člunu?
Jakmile ji jednou spatříš…
jsi navždy prokletý.
Řekni mi pravdu.
Salvadore, prosím, je to nebezpečné.
Chceš se nechat zabít?
Musím ho odvézt rodině, jasné?
Vymysli si jinou výmluvu, ale nelži mi.
Co to děláte?
Tati?
Kam jedeš, tati?
Manželka a syn ho hledají.
On chce odjet?
To je nebezpečné, tati.
Nic se mi nestane.
Nemůžeš jet sám.
Mimo náš pozemek jsou samí zlí lidé, tati.
Zabijou tě.
Salvadore.
Budeme na tebe čekat, slyšíš?
Budeme na tebe čekat. Slyšíš mě?
Když je nenajdu během pár dní, tak…
- Vem ho dovnitř. - Salvadore.
Vezmi ho dovnitř!
To nic. Nic se nám nestane, zlatíčko.
Nic se neděje.
To nic.
Nic se neděje. Uklidni se.
Uklidni se. Klid.
Ne, Diego! Diego!
Tati!
Tati.
Postarej se o mámu, ano? Postarej se o ni.
Pan Federico zabil svoji ženu.
Nadělal z ní mleté maso a dal ji na pánev.
Lidi, co šli okolo, cítili pečené maso.
Byla to jeho žena.
Copak je, zlato?
Potřebuješ na záchod? Ano?
Já taky.
Nerozesmívej mě, nebo se netrefím.
- Začneme počítat. - Dobře.
Jedna, dvě…
tři…
čtyři, pět…
Vidíš? Už je daleko.
Pan Federico zabil svoji ženu.
Nadělal z ní mleté maso a dal ji na pánev.
Lidi, co šli okolo, cítili pečené maso.
Byla to jeho žena.
Vyhrávám!
Tak pojď!
Ne, nezlobí se.
Za naším pozemkem žijí jen zlí lidé. Bojuje s nimi.
Až je pozabíjí, tak se vrátí.
Teď se musíme postarat o maminku, ano?
Ale ne, ještě to vydržíš. Ještě den.
Už jen jeden den.
Jednou se vrátí.
Už to nebude trvat dlouho.
Ještě jeden den.
Všechno nejlepší.
Já zapomněla.
Budeme vstávat?
Nech mě ještě spát.
Přej si něco.
Určitě se to splní.
Děkuju, zlato.
- Chceš si zahrát? - Na to se teď moc necítím.
Prosím.
Ty první!
Nemám na to náladu.
Jasně že ne, protože zase prohraješ!
Vidím…
Co vidíš?
Něco malého.
Jakou to má barvu?
Mami!
- Diego, pojď dovnitř! - Co?
Pojď dovnitř, zlato! Honem!
Co tam je?
Já nevím.
Jdeme.
Jdeme, zlato.
Pojď.
Diego.
Ty jsi viděla tu nestvůru?
Už jde.
Co to děláš?
Slyšel jsi to?
Co?
Teď, už zase.
Dojdi pro pušku. Jdi pro tu pušku, Diego!
Diego! Jdi pro pušku!
Dej mi ji.
- Co když je to táta? - To není táta.
Je to táta?
Vidíš ho? Tamhle! Schovává se za tím strašákem.
- Kdo to je? - Nevím.
Pořád tam je!
Honem! Došly mi náboje!
Zůstaň tady.
- Kam jdeš, mami? - Zůstaň tady!
Mami!
Mami, vrať se!
Mami!
Vrať se, mami!
Mami!
- Mami! - Ztratil se mi.
Snad jsem ho zastrašila.
Už je po všem.
No tak, je po všem.
Už je po všem.
Mami, pomůžeš mi?
- Kam jdeš? - Do ohrady.
Ne, ven nesmíš.
Diego!
Kdo tu rozhoduje?
Mluvím s tebou!
Můžu do ohrady, mami?
Ne.
Počkej.
Asi nám to ke dveřím přihnala ta bouřka.
To je pohroma.
Co se děje?
Co děláš, Býčku?
To neříkej.
To není pravda.
Brzy se už vrátí.
Vyber jednoho.
- Já nechci. - Já taky ne, ale musíme.
To ne.
Chceš, abychom umřeli hlady, Diego?
Jestli ho nevybereš, vyberu ho já.
- Mám ho vybrat? - Ne, já!
Býčka.
Diego, pomoz mi!
Prosím.
Pomoz mi, Diego. Prosím.
Najez se, prosím.
Kam jdeš? Diego!
Nemůžeš chodit ven bez dovolení!
Jsem tvoje máma a musíš mě poslouchat!
Vím, že máš vztek.
Ale máme spoustu práce a musíš se najíst.
Vydrž.
Stůj, ani se nehni.
Tamhle je.
Mami?
Běž pryč!
Co po nás chceš?
Nech nás být!
Běž pryč!
Vypadni odtud!
Nech nás být!
Co se stalo?
Co to bylo, mami?
Já nevím.
Ono…
Asi se to schovalo tamhle za ty keře.
Bylo to blíž než včera, viď?
Ano, bylo to blíž.
To samé dělala ta příšera tátově sestře.
To jsou jen povídačky. Žádná příšera neexistuje.
- Juana umřela… - Teta Juana to neměla v hlavě v pořádku,
protože ji rodiče bili. Proto spáchala sebevraždu.
Co děláš?
No tak. Pan Federico…
Nechci si hrát, Diego.
No tak.
Pan Federico…
- Pan Federico zabil svoji ženu… - To už stačí.
Co to bylo?
- Odemkni dveře. - Ne.
No tak.
To je tátův kůň.
Tati!
Tati?
Tati!
Viděl jsi to?
- Mami… - Bylo to tamhle.
Přímo tamhle to bylo.
U dveří, chtělo to sem.
Střelila jsem to úplně zpříma, a pořád to tam stálo, bez hnutí.
Bylo to vysoké.
Vysoké, hubené…
A to tělo, ruce, oči…
Tátovy věci!
Došly mu náboje. Nevrátí se.
Mami, zachráníme ho.
On se nevrátí!
Chápeš to? Nevrátí se!
Nepřestane to, dokud nás to nezabije.
Nepustím to sem.
- Diego! - Králíci!
Diego!
Diego, utíkej!
Diego!
To už nikdy nedělej.
Musíš ho bodnout sem…
sem, silně…
sem…
a sem.
Podívej se na mě.
Podívej se na mě, Diego!
Musíš ho zabít rychle.
Úplně do něj ten nůž zabořit.
Otočit a vytáhnout.
Když si nebudeš jistý, jestli je mrtvý,
podřízneš mu krk. Chápeš?
Radši bych střílel.
Vidíš ty dva náboje? Víc nám jich nezbylo.
Stoupni si a pojď sem.
Myslím to vážně, Diego!
Pojď.
Jdeme.
Vezmi si ten nůž.
Diego, vezmi si ho. No tak.
Tak. A teď ty čtyři místa. Tady.
Dělej.
Jsi zbabělec.
Zbabělec.
Kam jdeš? Diego.
Diego, pojď sem.
Tady…
tady…
a tady.
Jasné?
Neboj se jí, Lvíčku.
Ona má jen strach.
Ale ne.
Máma nás chce chránit.
Že tam nic není?
Co ty víš?
Trpělivost, Lvíčku.
Ono to přejde.
Když se o ni budeme starat,
bude v pořádku.
Musíme to vydržet ještě jeden den.
Už jen jeden den, Lvíčku.
Jen jeden den.
Slyšíš to?
Vyje to.
Pojď sem. Pojď.
Slyšela jsem na střeše kroky. Máme šanci.
Nebude to čekat.
- Vezmi si tu pušku a běž tam. - Ne.
Vylez komínem, já jsem moc velká. Dělej! Já se nevejdu!
Ne.
Táta by tam šel.
Tak honem, synku. A tref se.
Tak běž.
Dělej.
Vylez tam.
Já to nezvládnu, mami!
Lez dál.
- Mami! - Dělej!
Nic tu není, mami!
Mami!
Mami, něco vidím!
Mami!
Mami, pomoc!
- Už máme jen jeden náboj. - Je za tebou, uhni.
- Vystřelíme, až bude před náma. - Uhni!
Ne!
Mami?
Nesahej na mě.
Nech mě být. Smrdíš.
Ty taky.
Schválně, kdo vydrží dýl pod vodou.
Jo?
- Je mi zima. - Jdi první.
No tak, jdi první, no tak dělej.
Takže je z tebe zbabělec?
- Ne. - Tak dělej.
Dělej.
Jedna, dva…
Nevydržíš nic.
Jedna, dva, tři,
čtyři, pět, šest,
sedm, osm, devět,
deset, 11, 12,
13, 14, 15,
16, 17, 18,
19, 20, 21,
22, 23, 24,
25, 26, 27,
28, 29, 30,
31, 32, 33,
34, 35…
Mami?
Vylez už.
Co děláš? Vydržela bych tam dýl.
Porazila jsem tě. Co?
Mám žábry.
To už neříkej, nebo jí řeknu, aby tě upekla.
Máš pravdu.
Musíme jí sebrat zbraně.
Jedna, dva…
Jedna, dva, tři.
Jedna…
dva…
tři.
Co to děláš?
- Dej mi tu pušku. - Ne.
- Dej mi tu pušku, Diego! - Ne!
- Dej mi ji. - Ne.
- Co děláš? - Podříznu se.
Mami, přestaň.
- Podříznu se! - Přestaň, mami!
Tak mi ji dej!
Diego! Ten náboj! Diego!
Otevři!
Řekla jsem otevři!
Otevři!
Řekla jsem, ať otevřeš!
Diego!
Nebuď zlý.
Určitě?
Já už to nezvládnu.
Pojď rozdělat oheň, mrtvý pane.
Ne.
Blíží se to.
Pořád blíž.
Blíž.
Musím ti toho tolik říct.
Vrať se, prosím.
Hrozně mi chybíš.
Říká, že jde dál.
Mami!
Promiň, Lvíčku.
Odvaž mě.
Zlato, odvaž mě.
Diego, prosím.
Odvaž mě, prosím.
Prosím. Já nechci.
- Jez. - Nechci jíst.
- Jez. - Já nechci jíst.
Jez, mami.
Jez.
Kde je?
Řekni mu prosím, ať přijde.
- Lehni si, mami. - Řekni mu, ať přijde.
- Lehni si. - Řekni mu, prosím, ať přijde.
Lehni si, mami.
Řekni mu, ať přijde.
Řekni mu, ať přijde, zlato. Řekni, ať přijde.
Řekni mu, ať přijde.
Neboj se.
- Kde je? - Neboj se.
Kde je?
Řekni mu, ať přijde.
Neboj se, mami.
Kde je?
Vidím…
Mami, vstávej!
Rychle. Musíme pryč.
No tak! Vstávej!
Nehýbej se. Nic nedělej. Já ho rozptýlím.
Mami, kde jsi?
Mami?
Diego.
Neposadíš se k nám?
Zítra žádná práce, co?
Mohli bychom si jít zaplavat do řeky.
Užít si vodní bitvu.
Co ty na to?
Zlato…
Musím na záchod.
Doprovodíš ho?
Ne. Já bych chtěl, abys se mnou šla ty.
Vezmi si plášť.
Tak pojď, mami.
Pojď, jdeme.
Chce mě to.
Mami!
Jdi od ní!
Mami.
Mami, prosím. Prosím, mami.
No tak, mami!
Vydrž.
No tak, mami.
Pokračuj.
Tu máš, mami.
Mami?
Mami!
Sbohem, mami.
Překlad titulků: Anna Petráková