Downloaded from YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Official YIFY movies site: YTS.MX
ІСПАНІЯ, XIX СТОЛІТТЯ.
ВІЙНИ ОДНА ЗА ОДНОЮ ПОНІВЕЧИЛИ КРАЇНУ.
АБИ ВРЯТУВАТИСЯ ВІД НАСИЛЬСТВА І БЕЗУМУ,
ДЕЯКІ СІМ'Ї УСАМІТНИЛИСЯ В ГЛУШИНІ.
УСАМІТНИЛИСЯ
Мамо.
-Що? -Мій горщик розбився.
Нічого, зробимо тобі інший.
Ти хочеш у туалет?
Сальвадоре…
Так-так.
Ну-бо.
Пісяй!
Ну ж бо!
Та пісяй же!
Давай уже, Дієґо.
Серденько?
Що таке? Не можеш заснути?
Ходи сюди.
У тебе ноги холодні!
У тебе теж.
Твої холодніші.
Ні, твої.
Роби як я.
Давай, Дієґо, бий.
Бий!
Бий! Сильно бий!
Не бійся, вдар!
Ну-бо! Бий, Дієґо!
Ні!
Дієґо!
-Ти не мусиш, якщо не хочеш, любий. -Хай вчиться бути чоловіком.
Але не обов'язково сьогодні.
Саме сьогодні. Підійди, Дієґо.
Ходи, сину. Допоможеш чистити картоплю.
Ходімо.
-Картоплю! -Добре.
От, дивись. Оце листя…
чисте.
Сину, будь уважний. Дивись. Бачиш?
А тут усередині тля. Бачиш?
-Мамо! -Що?
А що буде з кроликом, який перетнув межу?
Для чого твій батько встановив стовпи?
Щоб ми пам'ятали, що за ними лише війна.
Тож нічого доброго не буде.
А люди?
Вони помирають, як кролі й кози з загону?
Ти про що?
Вони зникають назавжди?
Так.
Більше їх не побачиш?
Ну, їх можна побачити, якщо заплющити очі.
Може, погодуємо кроликів? Ходімо!
Заходь, сину.
Привіт!
Як ви спали?
Добре? Що ж, ось ваш сніданок.
Чекай… Чекай!
Тримай отак!
Боже… Боже мій! Ти так довго витримав, сину!
-Скільки? -Двадцять три. Ти так рибкою станеш!
Тебе не кривдили, Леон? Ну, я їм скажу.
Ти ж іще маленький.
Отак, тоді так і так.
Отак, так і отак.
-Хочеш наввипередки? -Давай.
Дієґо!
Що ти там робиш, підглядаєш? Заходь.
Що це за сукня?
Твій батько мені подарував. Сам пошив ще до переїзду сюди.
А чому ти її не носиш?
Загадуй.
Ну, погляньмо.
ДІЄҐО
Я не вмію стріляти.
Це легко. Дивись.
Оцим гачком відкриваєш.
Вкладаєш сюди патрон.
Другий — сюди.
Закриваєш.
Тримаєш міцно, цілишся.
І стріляєш.
Зрозумів?
-Так. -Спробуймо.
Це подарунок тобі на виріст.
-Він уже досить дорослий. -Ні.
Вставай, ходімо.
Дієґо… Подивишся мій подарунок?
Далі відійти не можу.
Приклади до вуха.
Зараз.
Бачу-бачу!
Ти маєш відповісти.
-Бачу-бачу! -Що ти бачиш?
Щось!
Якого кольору?
Воно таке…
Того ж вечора у двері зненацька постукали.
«Маріє!
Віддай кишки, які ти з мене вийняла!»
А він і питає: «Мамо, хто це, хто це?».
«Мовчи, і він піде».
«Я не піду,
я вже піднімаюся по сходах!»
Тоді… О!
Хтось пошкрібся у вікно.
Тяжко зітхнув у ногах ліжка.
«Маріє, віддай кишки, які ти забрала!».
Злякався, еге ж?
Розкажи іншу казку.
Добре. Котру?
-Про пастуха й людожера? -Ні…
Про диявола з трьома волосинками?
Є одна легенда…
-Про лихого звіра. -Будь ласка, не цю.
Лихий звір блукає світом,
шукає поміж людей найвразливіших.
Сальвадоре…
Не перебивай мене більше.
Він високий,
із запалими щоками…
і порожніми очницями.
Але він бачить.
Коли звір знаходить жертву,
починає повільно ходити круг неї.
І то ближче, що сильніший її страх.
Розумієш?
Він живиться нашим страхом.
Люди кажуть, що це брехня,
та я точно знаю, що ні.
-Моя сестра… -Сальвадоре, годі, прошу.
Тату, ти його бачив?
Я сказала, годі! Лягаймо спати.
Ходімо. Пора спати.
Тату!
Іди в дім.
Дієґо, зайди в дім!
Що ти робиш?
Набої скінчилися.
-Забери хлопця! -А ти що?
Допоможу йому.
Сальвадоре, прошу…
Може, він тікав?
Ходімо, ходімо.
-Він житиме тут? -Звісно, ні.
Це з ним зробили інші люди.
Так.
Ти знаєш, чому?
Бо там повно лихих людей, які калічать інших.
Заспіваймо?
Мальбрук в похід зібрався
Ти ба, ти ба, ти ба…
Ну, співай зі мною.
Мальбрук в похід зібрався
Ти ба, ти ба, ти ба
Мальбрук в похід зібрався
Чи вернеться Мальбрук?
До, ре, мі До, ре, ма
Чи вернеться Мальбрук?
Ти розплів?
-Так, не вийшло. -Ні, ще раз.
-Поїхав на Великдень… -У похід!
Поїхав на Великдень
Ти ба, ти ба, ти ба…
Поїхав на Великдень
Чи вернеться Мальбрук? До, ре, мі…
Давай, я сама.
До, ре, мі До, ре, фа
Чи вернеться Мальбрук?
Мальбрук зібрався…
Заплуталося.
Мамо!
Що ти зробиш з тілом? Га? Поховаєш?
Поклав би його в човен і пустив за водою!
Мені тут монстрів не треба.
Це його сім'я?
-Певно, шукає його… -Дієґо, йди до себе!
Не чіпай.
Що було далі, з сестрою?
Наші батьки…
завжди… погано обходилися з моєю сестрою.
Дуже погано.
Ми з сестрою гралися ввечері, розповідали одне одному страшні історії,
і від того почувалися сміливішими.
Якось вона сказала: «Сальвадоре!
Іноді я бачу звіра.
Вперше я його побачила дуже далеко,
але він щодня підходить трохи ближче.
От і зараз він там, унизу».
Я підійшов до вікна, але там нікого не було.
Я повернувся в ліжко.
Але Хуана сказала: «Сальвадоре…
Ти його не бачиш,
але звір ще там».
За кілька днів
вона прибігла до мене у сльозах.
І сказала: «Сальвадоре, звір щойно ввійшов у кімнату.
Він за шафою. Будь ласка! Він прийшов по мене.
Пусти мене до себе. Мені страшно».
«Не будь боягузкою.
«Лягай сама, дай мені поспати».
Коли я прокинувся,
побачив Хуану вже у вікні.
Вона гляділа вдалину.
А тоді стрибнула.
Ти бачив звіра?
А чоловік у човні його бачив?
Той, хто бачить звіра,
приречений.
Скажи мені правду.
Прошу, це небезпечно.
Ти хочеш, щоб тебе вбили?
Я маю віддати тіло його рідним.
Придумай іншу відмовку, але не бреши мені!
Що ти робиш?
Тату?
Куди ти їдеш?
Жінка й син його напевне шукають.
Він їде?
Це небезпечно.
Я впораюсь.
Ти не можеш їхати сам.
Там далі повно лихих людей, тату!
Вони тебе вб'ють.
Сальвадоре…
Ми тебе чекатимемо, ти чуєш?
Ми чекатимемо тебе. Ти мене почув?
Якщо за пару днів я їх не знайду, я…
-Ідіть у дім. -Сальвадоре…
Забери його!
Нічого. Все буде добре, серденько.
Нічого.
Нічого. Заспокойся.
Заспокойся.
Ні, Дієґо! Дієґо!
Тату!
Тату.
Бережи матір, чуєш? Бережи її.
Пан Федеріко жінку свою вбив
Виклав на пательню З неї фарш зробив
Люди їх минали Смажене вчували
А з кого, не знали!
Що, синку?
Хочеш у туалет? Так?
Я теж.
Не сміши, бо розбризкаю.
-Починаємо лічити. -Добре.
Раз, два…
три…
чотири, п'ять…
Бачиш? Уже далеко.
Пан Федеріко жінку свою вбив
Виклав на пательню З неї фарш зробив
Люди їх минали Смажене вчували
А з кого, не знали!
Я виграю!
Давай!
Ні, він не злий.
Там далі повно лихих людей. Він з ними б'ється.
От уб'є їх і повернеться.
Зараз ми повинні дбати про маму, ясно?
Ні, ти можеш ще почекати. Ще один день.
Всього один день.
Він ще повернеться.
Чекати вже недовго.
Всього один день.
Вітаю!
Я забула.
Будемо вставати?
Дай поспати, сину.
Загадай бажання.
Воно точно здійсниться.
Дякую, сину.
-Пограймося? -Мені не хочеться, сину.
Будь ласка.
Ти перша!
Мені не хочеться.
Звісно, бо ти, як завжди, програєш!
Бачу-бачу!
Що ти бачиш?
Щось!
Якого кольору?
Мамо!
-Дієґо, зайди в дім! -Що?
Зайди в дім, сину. Давай.
Що там?
Не знаю.
Ходімо.
Ходімо, сину.
Давай.
Дієґо.
Ти бачив звіра?
Він усе ближче.
Що ти робиш?
Ти це чуєш?
Що?
От знову.
Принеси рушницю. Дієґо, принеси рушницю!
Дієґо! Рушницю!
Дай мені рушницю.
-А це не тато? -Ні.
Це тато?
Ти це бачиш? Там! Ховається за опудалом.
-Хто це? -Я не знаю.
Він ще там!
Мерщій! Набої скінчились!
Чекай тут.
-Мамо, куди ти? -Чекай тут!
Мамо!
Мамо, повернися!
Мамо!
Повернися, мамо!
Мамо!
-Мамо! -Я його упустила.
Мабуть, сполохала.
Ну все, все.
Все позаду. Все.
Все.
Мамо, допоможеш?
-Куди ти? -До загону.
Ні, тобі не можна.
Дієґо!
Хто тут головний?
Я до тебе говорю!
Мамо, можна мені до загону?
Ні.
Чекай.
Певно, буря його принесла до дверей.
От лихо…
Що з вами?
Ти чого, Торо?
Не кажи такого!
Це неправда.
Він повернеться!
Вибери одного.
-Я не хочу. -І я не хочу, але треба.
Нізащо.
Дієґо, ти хочеш, щоб ми померли з голоду?
Не хочеш – виберу я.
-Вибрати? -Ні, я сам.
Торо.
Дієґо, допоможи!
Будь ласка.
Дієґо, будь ласка, поможи!
Дієґо, прошу, їж.
Дієґо, куди ти? Дієґо!
Ти маєш питати в мене дозволу!
Я твоя мати, і ти маєш коритися!
Я розумію, що ти злишся.
Але в нас багато роботи, і ти маєш їсти.
Завмри.
Стій, не ворушись.
Він там.
Мамо?
Іди геть!
Чого ти від нас хочеш?
Дай нам спокій!
Іди геть!
Забирайся звідси!
Дай нам спокій!
Що сталося?
Мамо, що то було?
Не знаю.
Це…
Здається, він ховався там, за… кущами.
Він був ближче, ніж учора?
Так, ближче.
Звір і до татової сестри наближався.
То просто казки. Нема того звіра.
-Хуана вмерла… -Тітка Хуана збожеволіла!
Батьки її люто лупцювали, тому вона себе вбила.
Що ти робиш?
Давай.
-Пан Федеріко… -Я не хочу гратися, Дієґо.
Давай.
Пан Федеріко…
-Пан Федеріко жінку свою вбив… -Все, досить.
Що це було?
-Піди відчини. -Ні.
Іди. Давай.
Це татів кінь.
Тату!
Тату?
Тату!
Ти його бачив? Ти його бачив?
-Мамо… -Він був там.
Він був там.
За дверима. Хотів зайти.
Я стріляла впритул, та він навіть не ворухнувся.
Він високий.
Високий, худий…
А тіло, руки, очі…
Татові сумки!
Набої скінчилися. Він не вернеться.
Мамо, допоможімо йому.
Він не вернеться!
Ясно? Тато не повернеться!
Він не зупиниться, доки не вб'є нас.
Я не впущу його сюди.
-Дієґо! -Кролики!
Дієґо!
Дієґо, тікай!
Дієґо!
Більше ніколи так не роби.
Ножем треба бити сюди…
Сюди, сильно…
Сюди…
І сюди.
Дивись на мене.
Дієґо, дивись!
Вбити його треба швидко.
Встромив ножа по ручку.
Провернув і витяг.
Якщо не певен, що вбив,
переріж яремну вену. Зрозумів?
Краще стріляти.
Бачиш набої? Ці два останні.
Встань і підійди.
Дієґо, це наказ!
Ну-бо.
Ну ж бо.
Візьми ніж.
Візьми ніж. Бери, бери.
Отак. Покажи чотири точки. Сюди.
Давай.
Ти боягуз.
Боягуз.
Куди ти? Дієґо.
Дієґо, йди сюди.
Сюди…
сюди…
і сюди.
Зрозумів?
Не бійся її, Леон.
Вона просто налякана.
Ні!
Мама хоче нас захистити.
Там нічого немає?
Як ти знаєш?
Потерпи, Леон.
Це не назавжди.
Якщо про неї дбатимемо,
все буде гаразд.
Треба протриматися ще один день.
Ще один день, Леон.
Всього один день.
Ти чуєш?
Він виє.
Іди сюди. Іди.
Я чула кроки на даху. Це наш шанс.
Він не помітить.
-Бери рушницю й лізь туди. -Ні.
Піднімись димоходом, я завелика. Іди!
Ні.
Тато поліз би.
Давай, сину. Не промахнися.
Лізь.
Швиденько.
Лізь!
Мамо, я не можу!
Лізь вище.
-Мамо! -Вище!
Мамо, тут нічого немає!
Мамо!
Мамо, я щось бачу!
Мамо!
Мамо, допоможи!
-Набій останній. -Він тут.
-Треба стріляти впритул. -Відійди!
Ні!
Мамо?
Не чіпай мене!
Дай мені спокій. Ти смердиш.
Ти теж.
Ану, хто довше протримається під водою?
Що?
-Холодно. -Ти перший.
Давай, сину. Ти перший. Починай. Ну-бо.
Ти що, боягуз?
-Ні. -Давай.
Ну ж бо.
Раз, два…
Взагалі не вийшло.
Раз, два, три,
чотири, п'ять, шість,
сім, вісім, дев'ять,
десять, одинадцять, дванадцять,
тринадцять, чотирнадцять, п'ятнадцять,
шістнадцять, сімнадцять, вісімнадцять,
дев'ятнадцять, двадцять, двадцять один,
двадцять два, двадцять три, двадцять чотири,
двадцять п'ять, двадцять шість, двадцять сім,
двадцять вісім, двадцять дев'ять, тридцять,
тридцять один, тридцять два, тридцять три,
тридцять чотири, тридцять п'ять…
Мамо?
Піднімайся вже!
Ти чого? Я б могла протриматися ще довше.
Я перемогла. Так?
Я мов рибка.
Не кажи так, бо скажу їй тебе засмажити.
Твоя правда.
Треба забрати в неї зброю.
ДІЄҐО
Раз, два…
Раз, два, три.
Раз…
два…
три.
Що таке?
-Дай мені рушницю. -Ні.
-Дієґо, дай рушницю! -Ні!
-Дай її мені. -Ні.
-Ти чого? -Віддай або я помру.
Мамо, не треба.
-Переріжу горло! -Стій!
Віддай рушницю!
Дієґо! Набій! Дієґо!
Відчини!
Я сказала, відчини!
Відчини!
Я сказала, відчини!
Дієґо!
Не будь лихим.
Ти певен?
Я більше не можу.
Зайди і розпали мій вогонь, мерцю.
Ні.
Він усе ближче.
Ближче й ближче.
Ближче.
Я маю стільки тобі розповісти.
Прошу, вернися до мене.
Я так сумую за тобою.
Він каже, що зайде.
Мамо!
Пробач, Леон.
Відв'яжи мене.
Відв'яжи мене, сину.
Благаю, Дієґо.
Відв'яжи, будь ласка.
Будь ласка. Я не хочу.
-Їж. -Я не голодна.
-Їж. -Я не хочу їсти.
Їж, мамо.
Їж.
Де він?
Скажи йому, хай прийде.
-Ляж, мамо. Ляж, мамо. -Хай він прийде.
-Ляж. -Прошу, поклич його.
Ляж, мамо.
Хай він прийде.
Скажи, хай він прийде, сину, скажи йому.
Поклич його.
Заспокойся.
-Де він? -Заспокойся.
Де він?
Поклич його.
Заспокойся, мамо.
Де він?
Бачу-бачу!
Вставай, мамо!
Вставай, вставай! Треба тікати.
Давай! Вставай!
Вставай!
Не ворушись. Не роби нічого. Я його відволічу.
Мамо, де ти?
Мамо?
Дієґо.
Хочеш посидіти з нами?
Завтра не працюватимемо.
Можна піти на річку, поплавати.
Похлюпатись.
Що скажеш?
Сину…
Я хочу в туалет.
Підеш із ним?
Ні. Краще ти зі мною сходи.
Накинь плащ.
Ходімо, мамо.
Ну, ходімо, ходімо.
Йому потрібна я.
Мамо!
Мамо.
Відійди від неї!
Відійди!
Мамо.
Мамо, будь ласка. Будь ласка, мамо.
Ну-бо, мамо!
Потерпи.
Ну ж бо, мамо.
ДІЄҐО
Йди далі.
Попий, мамо.
Мамо?
Мамо!
Прощавай, мамо.
Переклад субтитрів: Кільчук Тетяна