Downloaded from YTS.MX
NETFLIX PREDSTAVLJA
Official YIFY movies site: YTS.MX
PREMA KNJIZI „KATOLIČKA ŠKOLA” E. ALBINATIJA
Oslobodite nas!
Molim vas!
Molim vas, ne odlazite.
Inače će se vratiti.
Molim vas.
ŠEST MJESECI PRIJE DOGAĐAJA
Ne znam kad je sve počelo.
U vrstu!
To je bila priča o nama.
Ispravite leđa!
Našem obrazovanju, našem kvartu, našoj školi.
Nakon toga ništa neće biti isto.
Jedan, dva.
Želim čuti vaše glasove.
Jedan, dva!
Bio sam na trećoj godini u privatnoj srednjoj školi
s mjesečnom školarinom.
Djevojke nisu imale pristup.
Svi smo bili dečki iz rimskog kvarta srednje klase.
Ukratko, tatini sinovi.
Ondje je bio i Salvatore,
Angelov brat, godinu stariji od nas.
Da vidim snagu!
I Picchiatello, koji je nadimak dobio jer je bio čudan.
Njegova je mama bila glumica o kojoj smo maštali.
Gioacchino Rummo.
Možda jedini koji je vjerovao u kršćanske vrednote koje smo učili.
Osim brata Curzija.
Pogledate li, ne čini se kao svećenik.
Trčanje na mjestu!
Jedan, dva!
Arbuse, ovo su grčevi, ne tjelovježba!
Kamo ideš? Hajde!
Jedan, dva!
Bilo je to 1975. godine.
A nasilje je bilo svakodnevica.
Što se dogodilo, Pik?
Romoli.
Raznio se pred ravnateljem.
-Istina! -Odrasti! Budi muškarac, jednom za svagda!
D'Avenia.
Da pogodim, nisi ništa vidio, zar ne? Kao i svi ostali?
Tvoj je kolega napadnut u dvorištu,
a nitko ništa nije vidio.
Dobro.
Ako je to sve, izađi.
Romoli nikom nije smetao.
Čim je zazvonilo,
maturanti su mu prišli
i okružili ga da nitko ne vidi što rade.
Isprva su mu opalili nekoliko šamara.
Jedan ga je zgrabio za majicu i počeo vući.
Znači, naočale su mu pale?
Nisu.
Namjerno su ih razbili.
Dobro.
Tko je to učinio?
-Ne. Pitajte Jervija. On je poslao… -Hej.
Želim čuti od tebe.
Guido. Tvoj je otac s ravnateljem.
Mladi su, ali moraju shvatiti da imamo pravila.
Vaši su vas roditelji odlučili poslati ovamo
jer očito žele da imate
sigurnu luku.
Nešto što će vas štititi
od moralnog pomaka…
Ravnatelju, oprostite.
Jeste li već počeli prikupljati donacije za Uskrs ili…
Još nismo, ali…
Javite mi.
Idemo.
Nećemo vas više gnjaviti.
Gianni!
Reci domaru da pošalje Jervija.
Što te spopalo?
Što sam ti rekao?
Dakle?
Zbog tebe ispadam idiot.
Dođi.
Što sam ti rekao?!
Da se više nikad nisi usudio!
Ne smiješ to ponoviti!
Shvaćam, oprosti.
Zbog tebe ispadam idiot.
Jebeni idiot.
Od sutra se sve mijenja.
Život nam je bio pun pravila.
Katkad su nas kažnjavali,
a katkad ništa.
Pitali smo se jesu li ta pravila određena nasumično.
Sa šest godina napuštate obitelj i upišete školu.
Drugu ljušturu.
U školi ste mogli steći jedan od dvaju stavova.
Pokoriti ili pokoriti se.
Vrati! Rachele, ne možeš uzeti.
-Prestani. -Uvijek kradeš.
Dosta! Reći ću mami.
Prestani.
-Ne! -Rachele mi je ukrala cipele.
Nije istina! Ne laži.
Ne zanima me. Riješite to.
Elisabetta, možeš li isključiti pećnicu?
-Odmah dolazim. -Dobro.
Toby. Hajde, idi s njima.
I?
Ne razumijem.
Nisu im ništa učinili.
Nisu ništa poduzeli.
Kupit će mu nove naočale i to je to.
I gotovo.
A što su im trebali učiniti?
Poniziti ih? Isključiti ih?
Što je ljudska pravda učinila Gospodinu?
Mrzila ga je, žeđala za osvetom.
Iz zla proizlazi zlo.
Moramo razumjeti i oprostiti ponašanje Gioacchinovih prijatelja.
Inače upadamo u začarani krug.
Oprosti, tata. Ne govoriš li uvijek
da oprost treba dati tek nakon ispovijedi?
Da. Ali kažem i da ne vjerujete u savršenstvo.
Ne, hvala.
I čuvajte se predrasuda.
Dosta rasprave.
Cure. Evo. Bravo.
Giaele, hrana je spremna.
U ime Oca i Sina i Duha Svetoga.
Nisam raspoložena.
Zašto?
Jer su mi plodni dani.
Nije pravi trenutak za još jedno dijete.
Zašto ne?
Jer ga ja moram nositi.
Već smo raspravili o tome.
Molim te.
Hej! Velika kosa!
-Pred svima smo ga. -Naočale?
Slomljene! Sutra će ih zalijepiti.
-Kako je bilo s tatom? -Isto.
Jebeno mi je zagorčao život, ali je na kraju prestao.
Rekao je da me neće puštati van.
A ti, Giampie'?
Ni riječi.
-Stvarno? -Očito.
-Tvoj je djed izgradio školu. -Da.
A moj im tata daje novac.
Ravnatelj bi trebao začepiti. I točka.
Ljute me.
Bravo, Angelo!
-Hoćeš piće? -Hoću.
Dobro. Pa…
Angelo.
-Andrea će izaći iz zatvora. -Što?
Upravo su mi rekli.
Uskoro.
Hoćemo biti ovdje cijelu noć?
Što bi htio?
Zapravo ne znam.
Odlučimo nešto, idemo…
Zapravo, mislim da imam ideju.
Spremi ga!
Angelo.
-Što je? -Gdje si bio?
Što misliš? S prijateljima.
Zašto se stalno moram brinuti?
Zbog mene? Evo me, s tobom.
Idemo spavati.
Znam da si budan.
Gianni mi je rekao što je bilo u školi.
Što ti je rekao?
Da su te ispitivali.
Jesu.
Ravnatelj nas je zadržao jer je htio naći krivca.
-I rekao si mu? -Nisam.
Sigurno?
Bravo.
Nisi nikoga izdao.
Nemoj biti cinkaroš.
-Jasno? -Da.
Što da?
Ne treba biti cinkaroš.
Želiš li još što ispovjediti?
Često lažem.
To nije dobro.
Laganje je ozbiljan grijeh.
Što lažeš?
Svašta.
Da bi me drugi prihvatili.
Glumim da imam iste strasti.
Iste ideje.
Da barem to ne radim. To mi otežava.
GIMNAZIJA SVETOG LUIGIJA
Jer se osjećam usamljenim.
Naizgled sam dobar sa svima.
Sa svima se slažem.
Ali nikad mi nije ugodno ni s kime.
Nikad nisam svoj, pater.
Zbilja si na ispovijedi rekao da ne vjeruješ u Boga?
Što ako te prijavi?
Ionako napuštam ovu školu.
Ništa ne učim. Ne vjerujem nastavnicima.
Trebali bi znati, ali i ne znaju da ne znaju.
Pretpostavljaju.
Njihov autoritet nema temelje.
Komu vjeruješ?
Vjerujem tebi.
Odabrao si pogrešnu osobu.
Sad se svodi na jednostavnu kvadratnu jednadžbu.
A mislim da je svi već dobro znate, zar ne?
Što planiraš?
Kad riješite jednadžbu…
Dvije godine u jednoj.
Maturirat ću godinu ranije.
Moraš imati najmanje četvorku iz svih predmeta.
-I polagati sve ispite. -Znam.
-Arbuse!
Budući da si jutros tako brbljav, dođi ovamo. Riješi nam jednadžbu.
Hajde.
Ovu?
Da.
Arbus.
Svi su ga smatrali fenomenom.
Štovali su ga i tako ga držali na distanci.
Dobro, Arbuse.
Možeš se vratiti.
Najbolje kod Arbusa je to što ne trza
i ne gubi nadu.
Svi smo se divili Arbusu.
I Jerviju, ali iz drugih razloga.
-Tijelo Kristovo. -Amen.
Tijelo Kristovo.
Mama.
Što je?
-Zašto se ne mogu pričestiti? -Jer ne možeš, dušo.
Ali zašto?
Tako je kako je. Kad odrasteš, objasnit ću ti.
-Tijelo Kristovo. -Amen.
Pomolimo se.
U ime Krista, Gospodina našega.
Amen.
-Gioacchino. -Da?
Gdje su ti školski kolege?
Zar ne idu na misu?
Pohađaju obvezne mise u školi.
Zašto šalju djecu u katoličku školu?
Možda roditelji rade.
Shvaćam, ali nijedan od 20 dječaka. Apsurdno.
APOLLINAIREOVE NEMORALNE PRIČE
Mama!
-Dušo. -Zar nisi vidjela auto?
Što bih ja bez tebe?
-Hej, jesi li dobro? -Jesam, dobro sam.
PET MJESECI PRIJE DOGAĐAJA
Možemo sagraditi lijepu kućicu ako dobijemo dozvole. Zar ne?
Možemo podijeliti imanje. Jedno tebi, jedno bratu.
Bilo bi lijepo.
Moglo bi upaliti.
Gledaj.
Ruma.
Opet.
Postaneš emotivan.
Rekao sam ti već. Moraš biti hladnokrvan.
Naciljaš.
I pucaš.
Idemo.
Tri stupa našeg obrazovanja bila su
uvjeravanje, prijetnja i kazna.
Ali to su više stube nego stupovi.
Ako objašnjenja i prijetnje ne uspiju, kažnjavali bi nas.
U mom susjedstvu ili nije bilo velikih ambicija
ili su se pokazale katastrofalnima.
Pouka je bila
da je sve prolazno bilo nepodnošljivo.
Budući da je sve prolazno, sve je bilo nepodnošljivo.
Osim kod Arbusa.
Dobro jutro.
Njegov je otac predavao matematiku na faksu.
Činilo se da ga više zanimaju studenti nego djeca.
Dobro.
Ista je kao tvoja kuća.
Tata ju je sagradio za sestru.
Bio je opsjednut balzovinom i pilom.
Dođi.
Bonjour. Donijela sam klopu.
Mama, molim te.
Monsieur.
Zdravo. Ja sam Edoardo.
Ciao, Edoardo.
Kako je?
Moj je sin tako odsutan.
Što ti se vrzma glavom?
Tajne?
Ne, nema tajni, naravno.
A ti, Edoardo?
Imaš li tajni?
Ja?
Da, nešto što ne govoriš mami.
Što? Reci mi.
Gotovo joj ništa i ne govorim.
Dakle…
Naravno.
Što učite?
Kemiju.
Pa,
budući da već znamo kemiju, može poker?
Deset tisuća.
Pratim.
Odustajem.
Dva para.
Skala.
Spusti taj glupi mač.
Ozlijedit ćeš se.
Zar ne vidiš koliko sam vješt?
Gladan sam.
Jesi li gladan?
Gladan sam.
Zovi Fernandu. Boli me glava.
Fernanda!
Zašto urlaš? Rekla sam ti…
Fernanda!
Boli me glava.
Fernanda!
Možeš li se prestati glupirati?
-Da. Dobro. -Idi.
Enzo!
Dečki! Smirite se.
Oprostite, pater Curzio.
-Dobro došli. -Hvala.
Onaj zdesna.
Ovaj je moj. Zašto imaš tri kreveta?
Gdje si to našao?
Pogodi. Ispod kreveta.
Ispod kreveta.
Pik. Gle.
-Na dnu. -Nema.
Tu je. Samo morate potražiti.
Tako je glup.
-Tko? -Ti.
-Ja? -Da.
Zamolio sam vas da dođete jutros
jer bih htio započeti ovaj…
naš razgovor ispred ove slike.
Jednostavno, volio bih da mi kažete,
slobodno…
što vidite na njoj.
Hajde. Slobodno.
Profesore,
vidim da neki muškarci tuku Isusa.
Šestorica muškaraca
tuku Isusa.
Kako biste definirali tu šestoricu?
Oni su progonitelji.
Progonitelji.
Tko je žrtva?
Pa, Isus.
Sigurno?
Čini mi se da su i progonitelji
zapravo žrtve.
Jer oni koji naude drugima,
naude i sebi.
-Zar ne? -Da.
Dodao bih da nisu jedini počinitelji.
I Isus je.
Iskorištava njihovo zlo da bi se uzdigao.
Da bi bio savršen.
Nije li to savršenstvo prikaz arogancije?
Što to govoriš?
Bog je savršenstvo, a savršenstvo je Bog.
Mislim da biste trebali početi razmišljati o tome
da se vrag možda manifestira
kad mi imamo pravo.
Kad se osjećamo opijenima vlastitim savršenstvom.
Želite reći da, kad se dobro ponašamo,
slijedimo vražje prijedloge.
Dakle, nema razlike između sveca i njegovih mučitelja?
Jasno da ima.
I Isus je čovjek.
Postao je čovjek
i kao takav sudjeluje u našoj nesavršenosti.
Jer On u sebi
nosi sjeme zla.
Postajemo ljudi
nasljeđujući zlo.
Čineći zlo.
I kao žrtve zla.
Da bi bio žrtva zla,
netko ga mora počiniti.
Dakle?
Ne slažeš se?
Ne znam, ja…
mislim da postajemo ljudi čineći dobra djela.
A vi govorite da postajemo ljudi
ako činimo zlo. Ne…
Ne razumijem.
Profesor Golgota govori gluposti. Sve je jasno. Idemo.
Hej. Nema nikoga. Idemo.
-Kamo idete? -Požuri se. Idemo.
-Ja? -Da, hajde.
Bok.
Što radite?
Rekonstruiramo sliku koju smo vidjeli.
Što ću vam ja?
Ti si glavni junak.
-Skini se. -Ti si Isus.
-Hajde. -Košulju?
-Da. Gola prsa, kao on. -Svuci se.
U redu.
-Ovdje? -Hajde, na koljena.
-Na koljena. -Hajde.
Dolje.
Joj!
Hej! Što radite?
Kukavico!
Grešniče.
Prestanite!
Grešnik.
Da, dosta je.
Reci da ne vjeruješ.
Odreci se Boga!
Odreci se vjere.
Miruj, D'Avenia.
Odreci se.
Koji kurac radite?
Jeste li poludjeli?
Grešniče.
Voliš kad te bičuju, zar ne?
Muškost je neizlječiva bolest.
Peder je to zaslužio.
Morao si raditi i trpjeti svašta
kako bi te prijatelj prihvatio.
Morao si dokazati snagu, čak i ako si slab.
Svaki si dan dokazivao da si muško.
Onda si morao krenuti ispočetka i dokazati sve iznova.
Ako jednom ne uspiješ, zauvijek ćeš biti obilježen.
SUTRA U TRI SATA U VRAŽJOJ STOLICI
Ne volim kurac!
Reci!
Cure. Sviđaju li ti se ili ne?
Sviđaju, naravno.
Što ti se sviđa kod njih?
Ako je pitanje preteško, reci što ne voliš kod muškaraca.
Dlake na tijelu? Bradu?
-Pa… -Što god.
Reći ću ti što ne voliš.
Ne voliš kurac.
Ja ne volim kurac.
Reci.
Ne volim…
kurac.
Reci!
Ne volim kurac.
130 SATI PRIJE DOGAĐAJA
-Hajde! -Ne!
Ne.
Hajde.
-Bok, cure. -Bok.
Kamo ideš?
Idem kući. A vi?
Možeš nas povesti? Tramvaj je pobjegao.
-Kamo? -Montagnola.
-Gdje je to? -Montagnola.
Znaš li ulicu Grotta Perfetta, na Laurentini?
Blizu EUR-a?
-Znam, EUR! -Da.
Daleko je.
Upadajte.
-Možeš li otvoriti? -O, Bože.
Evo.
Oprosti.
Kao svemirski brod!
Jeste li vidjele?
Ubrzo će auti letjeti.
Usput, zovem se Donatella. Ona je Nadia.
Ja sam Carlo.
Morate mi dati upute.
-Znam samo do ulice Colombo. -Naravno.
Čime se baviš? Radiš li?
Ne, na zadnjoj sam godini škole.
Aha. Kako to da imaš auto?
Tatin je, ali često vozim.
A vi? Što radite tu?
Išle smo u kino. Gledale smo Rocky Horror Picture Show.
-Nisam ga gledao. -Lud je.
Samo me dotakni Prljav želim biti
Ne puštaju ga kod vas?
Zar ti nas je tako teško prevesti?
Naravno da nije. Samo me zanimalo.
-Šalim se. -U redu.
U blizini živi naš prijatelj fotograf.
Kaže da će nam možda naći posao.
Čime se bavite?
Mi smo manekenke.
Htjele bismo to biti.
Shvaćam. Bit ćete super.
-Mogu li zamoliti cigaretu? -Naravno.
Hvala.
-Voilà. -Ljubazan si.
-Smijem nešto pustiti? -Smiješ.
-Volite li Battistija? -Da.
Ti ne pjevaš?
Hvala još jednom. Nazovi nas.
U redu, može.
Hvala.
-Bok. -Bok.
Bok.
Vidimo se.
Dušo. Hej.
Spavaj.
Ispod pokrivača. Evo.
Laku noć, Giaele.
Mama. A molitva?
Hajde, reci.
Dragi Isuse, zaštiti Liju, mamu, tatu,
Gioacchina, Ezechielea i Elisabettu,
Rachele, Tobija.
Bravo, dušo.
Divno. Sad spavaj.
Prihvatiti poziv moglo bi biti riskantno.
Ali ako odbiješ, izgubio bi bodove za muškost.
Zato sam se osjećao povlaštenim kad su me pozvali u Vražju stolicu.
Tajna našeg obrazovanja bila je izbacivanje agresivnosti.
Inače bi se nagomilala.
Ali bez pretjerivanja,
inače bismo zaglibili u fašizam.
Gdje si? Čekamo već sat vremena.
Upoznao sam dvije cure. Odvezao sam ih.
Zašto ih nisi doveo?
Htjele su prijevoz do kuće.
Do kuće? Gdje?
-Žive daleko. -Gdje?
U Montagnoli.
Petlja se sa siroticama!
Bio si u kurvanju!
Ti se time baviš.
Cure padaju na mene.
Takve pogotovo. Ne znaju ni govoriti kako treba.
Ne želimo razgovarati s njima. Upoznaj nas.
Kao da bi ti dale broj!
-O čemu govoriš, jebote? -Gledaj.
-Evo ga. -Pogledajte.
-Na mojoj ruci. -Na ručici.
-Majstor na djelu. -Na njegovoj ruci.
-Pustite majstora da radi. -Na ruci.
Onda dobro. Nazovimo ih.
Hajde.
-Hajde, nazovi nove prijateljice. -Hajde.
Bili smo prva generacija koja je
uživala gotovo neograničenu slobodu.
Obitelji su se činile čvrstima, no bile su krhkije negoli su izgledale.
Edo!
Pomogneš mi s testom?
Ne, Pik, nemoj…
Očevi su bili odsutni.
Kao Pikov otac.
Nitko ga nikad nije vidio.
Nismo znali ništa o njemu.
No nitko nije imao hrabrosti pitati Pika gdje je.
Može u tri sata? Pola četiri?
Tri i petnaest?
Može pola četiri.
„E profundam.”
Ablativ?
Ablativ? Da.
Samo malo.
Ne, akuzativ.
-Akuzativ? -Da.
Dobro.
Mama je lijepa. Bila je glumica prije mog rođenja.
Bila je sjajna.
Mama!
-Zašto je zoveš? -Upoznat ćeš je.
-Ne! -Mama!
Mama!
Zašto vičeš?
Ovo je Edoardo.
-Dobro jutro. -Dobro jutro.
Hvala što si došao pomoći mom sinu učiti.
Nema problema, ja…
-Treba mu to. -Moja užina.
Zar se tako traži?
A kako da tražim?
Ne znam. Pogledaj svog prijatelja Edoarda.
Izgleda li kao netko tko sve traži od mame?
Neću proći.
Sigurno nećeš ako ne počneš.
Daj, ne smijem kasniti.
-Samo piši. -Hvala.
„Sve opasnosti…”
„Sve…”
„…smrti…”
„…opasnosti smrti…”?
TRI MJESECA PRIJE DOGAĐAJA
Žohari na Zemlji žive već 320 milijuna godina.
Brzi su.
I teško ih je ubiti.
Jer imaju egzoskelet
koji je tvrd,
ali istovremeno fleksibilan.
To tijelo može mutirati.
Mijenjati se.
A sve što uzrokuje promjene je nasilno.
Nasilne promjene uništavaju, ali istodobno i stvaraju.
Vidiš?
Trebao bih ga ubiti ovdje,
točno tu, u prsa.
Onda bi uginuo.
To bi bilo najlakše.
Tako je i s ljudima.
Nema smisla tratiti vrijeme tražeći način da ubiješ čovjeka.
Ne moraš previše razmišljati.
Naravno,
ubod u prsa bila bi užasna smrt.
Hej, medo.
Požuri se.
-Sljedeći tjedan. -Hajde.
-Hvala. -Bok.
-Zašto ne ostaneš? -Moram ići.
-U redu. -Hvala.
Shvatio sam da je
ludilo jednog člana obitelji završilo ekscentričnošću drugoga.
Arbus nije bio nasilan.
No bio je opsjednut smrću.
Ako je i Arbusovu obitelj privlačilo zlo, možda je profesor Golgota imao pravo.
Možda, da bismo postali ljudi, moramo iskusiti zlo.
Bok.
-Bok. -Sjećaš me se? Monica.
Upoznali smo se prošlog ljeta u Circeju.
O, da, Monica. Oprosti.
Što radiš?
Pa, išao sam kući.
Nisi me nazvao.
Izgubio sam broj pa nisam mogao…
U redu, dat ću ti ga opet.
Napisat ću ga ovdje da ga više ne izgubiš.
MONICA 903
Bok.
Iako nitko od nas ne bi to priznao, svi smo se bojali seksa.
To je tajna koju je trebalo otkriti.
Privlačio nas je, a nismo znali zašto.
Netko je njime postizao slobodu.
Drugi su njime uništavali.
Mama, on je moj školski kolega. Stefano Jervi.
Dobra večer, gospođo.
Bok, mama.
Nisi mu kupio dar?
-D'Avenia i ja zajedno. -Što ste mu kupili?
Benazza!
Kako je?
-Kakva noć! -Da.
Mogu li s tobom?
Što?
Samo ovaj put.
-Doveo si brata. -Sviđam li ti se?
Idemo nešto popiti. Hajde.
-Što ima? -Andrea je izašao iz zatvora.
Jebote, napokon. Gdje je?
Navratio je prije. Bit će kod kuće.
Bilo je teško, ali izdržao je.
-Da. -Nije lako.
Sad ćemo se zabaviti.
Da, zabavit ćemo se.
Sad moramo proslaviti.
Za Andreu.
Za Gioacchina!
Sretan rođendan!
Hvala. Svima hvala.
-Za Gioacchina! -Hvala.
Sad mi je dosta.
Za Gioacchina!
-Za Gioacchina! -Sretan rođendan.
Spremni za posebno jelo?
Špageti sa školjkama!
Dvorska si luda, Pik. Prestani.
Želiš li još vina?
Ovaj monsieur treba još vina.
Dosta.
Ne znam što je to.
-Završio si. Ja ću. -Pik, prestani sa sranjem.
Gioacchino!
Bok, Sara.
Tko je ona?
Djevojka koju poznajem.
Zašto te nije pozdravila?
Ne znam. Nije me prepoznala.
-Pođi sa mnom. -Kamo?
-Samo dođi. -Ali kamo?
Pođi sa mnom.
Oprosti.
Poznaješ li mog brata? Salvatorea.
O, da. Ciao.
To je sve? Ništa drugo?
Kako to misliš?
Drag je tip, ne?
Popijte piće.
Moram ići kući.
Ići ćeš kući kad ja kažem.
Sviđa li ti se ova?
Kamo ćeš?
Pogledaj me.
Misliš da samo ti imaš picu?
Misliš da si predobra za njega?
Molim te, prestani.
Sad me moliš.
Idi.
Jer on je dobar momak
To kažemo mi svi
Puši!
-Jesi li vidio? -Ne. Što?
-To je pater Curzio. -Što? Gdje?
DVA MJESECA PRIJE DOGAĐAJA
Prije početka predavanja donio sam vam ocijenjene eseje.
Albinati.
Hvala, profesore.
Arbus.
Tvoj je esej točan, čak i dobro napisan.
Ali prazan je.
Nema strasti, osjećaja, nema osobne interpretacije.
Nemam osobnu interpretaciju
za esej o književnosti.
Znam da trebaš četvorku da ranije maturiraš,
ali ovaj esej nije za više od tri.
Benazza.
„Najveći čovjek u povijesti
bio je Adolf Hitler.”
Profesore.
Uvijek govorite o socijalizmu.
O demokraciji.
No ne dopuštate esej o povijesnoj ličnosti.
To je demokracija?
Demokracija?
Je li Adolf Hitler bio demokratičan?
Sjedni.
Tišina.
Pokušajte shvatiti to što čitate.
I upotrijebite glavu.
Razmisli, Benazza.
Razmisli.
Dečki. Bok.
Dobro, vi?
Idem. Vidimo se.
Bok.
Bok, kako si?
-Dobro sam, a ti? -Dobro.
Vidimo se poslije.
Možda želiš pomoći?
Nedostaje mi vijak.
Ajme, vijak…
-Da pozovem tatu? -Ne, mama. Radim na tome.
Vidim.
-Čini se da imaš problema, pa… -Ja…
Čini se da je sudbina naziv linije koja crta živote.
Ledina me se sudbina itekako ticala.
Neizmjerno smo zahvalni onima koji nam nanose bol čim prestanu.
Idi po tatu. Da zapalimo vatru.
To objašnjava zašto neke žene ostaju s nasilnim muževima.
Zbog tih predaha više vole svoje muškarce
jer su tako velikodušni
kad ih privremeno ne maltretiraju.
Tata?
-Hrana je pri kraju. -Da.
Odmah dolazim.
Je li sve spremno za vatru?
Jest, ljubavi.
SEDAMDESET SATI PRIJE DOGAĐAJA
-Bok, Donatella. -Bok.
-Bok. Gianni! -Bok.
-Angelo.
Bok. Donatella.
-Nadia? -Nadia nije mogla doći.
Odvela je sestricu u lunapark.
Shvaćam.
Rosaria.
Oprostite, moram nazvati.
-Slobodno. -Vraćam se.
Da, naravno.
Što ćete popiti?
Što god vi želite.
Dugo ste prijatelji?
-Mi smo kao braća. -Aha.
-A vi? -Susjede smo.
Jeste li odavde?
Više-manje.
Želite li što?
Gdje si? Otišao si prije pola sata.
Ne želim se družiti s njima.
Shvatio sam.
Čak si rekao da se zoveš Carlo.
Barem glumi, dobro? Možeš li?
Ovisi, gdje je film?
Imate ograničeno vrijeme?
-Jesi li za, Rosa'? -I? Ideš li?
Da.
Što?
Planirali smo u kino u ponedjeljak.
I Nadia dolazi, ne?
Mislim da dolazi.
A ti?
Dobro, može.
Savršeno.
Jesi li za?
-Naravno. -Da.
Dobro.
Što se događa?
Gdje je tata?
PISMO PROFESORA LUDOVICA ARBUSA JA SAM HOMOSEKSUALAC, NE MOGU LAGATI
Otišao je.
Shvatio je da voli muškarce.
Nisi znao?
Bok.
Hej.
Kako si znala da živim ovdje?
Pratila si me?
Oprosti zbog onog nekidan. Žurilo mi se.
Bez brige.
Želiš li ući? Nema nikoga.
Može.
Idemo.
Kako bi bilo lijepo da nema seksualnosti?
Zamislite olakšanje što nema pritiska.
Katkad mali nemar može prerasti u veliko zlo.
Najnepravednija posljedica grijeha jest ta što kvari i počinitelje i nedužne.
Mali prst.
Sunce…
-Mama. -Dušo.
Sjećaš se kad sam kao mala sanjala da probadam Isusa vilama?
-O čemu govoriš? -Da, probudila sam se sva potresena.
Trzao se poput guštera.
Ne, ne sjećam se te priče, ali zvuči grozno.
Hej!
Uzmi ovo.
Ovo je za mamu.
Pokaži mi.
Divno! Jesu li za tvoju sliku?
-Da. -Prekrasno!
Bok!
Mi smo.
-Čekaj, pomoći ćemo ti. Dođi. -Joj. Stani.
-Što je? -Isuse!
Mama, smiri se.
-Uz tebe smo. -Jesi li dobro?
Da. Stani.
-Što je bilo? -Ne.
-Joj! -Smiri se, u redu? Dođi.
Giaele?
Giaele.
Giaele!
Što si učinila?
Otvori usta!
Gioacchino!
Gioacchino, dođi!
Što se događa?
Giaele, pljuni.
-Što je učinila? -Pojela je bobicu.
Kakvu bobicu?
-Pogledaj me. -Pljuni!
Molim te, pljuni!
Pozovi nekoga!
-Pljuni. -Tata!
Ovdje sam!
Giaele je loše.
Trči, tata!
Giaele?
Molim te, učini nešto!
Giaele. Ljubavi moja.
-Joj! -Pozovi nekoga!
-Dobro. -Što se zbiva?
Dušo.
Dušo, diši. Diši.
-Diši, zlato. Hajde. -Diši.
Hajde.
Diši, dušo.
-Giaele. -Dušo?
Odgovori! Ljubavi!
Dušo?
Dušo, reci nešto!
Zlato, reci nešto!
Reci mi nešto, dušo.
Giaele.
Giaele?
Dušo.
Giaele, reci nešto.
Reci nešto, dušo.
Reci mi nešto, dušo moja.
Reci mi…
Zlato moje, ne!
Giaele.
Zašto?
Bila sam ovdje.
Dušo.
Dobro jutro, pater Curzio.
Hej, Albinati.
Dobro je prošlo?
Dobio si pohvalu.
Hvala. Do sljedeće godine.
Mislim da ne.
Nakon smrti njegove sestrice,
sve se promijenilo u Gioacchinovoj obitelji.
Sreo sam ga godinama poslije.
Postao je psihijatar i liječio je Benazzu koji se ubio.
Dijagnoze su bile nemilosrdne i potvrdile su njihove sklonosti.
Chiodi je bio sadist. D'Avenia mazohist.
Onda mi je rekao za Jervija.
Poginuo je.
Raznio se dok je pripremao teroristički napad.
Što je, Salvatore?
Zašto si tako zamišljen?
Prošao si.
Sigurno se zaljubio.
Nisam se zaljubio.
Idem ja.
Kamo?
Na zabavu. I da, mama, vratit ću se rano.
Ne ideš li i ti na zabavu?
-Idem. -Požuri se onda.
Sad ću.
TRIDESET I ŠEST SATI PRIJE DOGAĐAJA
-Bok. -Bok.
-Samo ste vas dvije?
Nadia nije mogla doći.
I bolje. Dva para.
A Carlo?
Mora učiti.
Ali rekao je da možemo u njegovu vilu.
-Vilu? -Da, uz more.
Gdje?
Na prekrasnu mjestu.
-Što misliš? -Ne znam, ne smijem kasno kući.
Nije daleko, bez brige. Trebamo sat vremena.
Moram doći kući do večere…
Jedan sat onamo, jedan natrag. Onda…
Idemo onda u kino?
Nešto drukčije. Možemo gledati zalazak.
-Što kažeš? -Hajde.
-Dobro. -Hajde.
-Nemojmo kasniti. -Da.
Bez brige.
-Hvala. Tako. -Izvoli.
-Dobro. -Hvala.
Bok, Leda.
Je li tvoj brat tu?
Nije, nema nikoga. Sama sam.
Kad se vraća? Htio sam mu čestitati na ispitu.
Dvije godine u jednoj. On je prvi.
Možeš pričekati ovdje.
Lezi.
Često sam sanjao da ću biti sam s njom.
Odjednom se to dogodilo.
Bilo je malo čudno.
Nježan i smiješan osjećaj
koji otad karakterizira moje ljubavne priče,
uvijek pomalo apsurdne i nedovršene.
Ali možda ih zato tako dobro pamtim.
Edo.
Hej.
-Što je to? -Poziv na zabavu u Circeju.
Tad sam posljednji put vidio Ledu.
Bok.
Evo ga. Idem ga pozdraviti.
Leda, što se dogodilo?
-Mogu li pomoći? -Ne miješaj se.
Pogledaj se. Ti si dijete.
Carlo se sigurno bućnuo. Dođite.
Izvolite.
-Hvala. -Hvala.
Čekajte. Parkirat ću auto. Brzo ću.
Bože.
Nikad nisam vidjela ovakvu kuću.
Dobro jutro. Mogu li razgovarati s Monicom?
Ja sam.
Dobro jutro. Pomoćnik dr. Edoarda Albinatija.
Znate o kome govorim?
G. Albinati vas poziva na zabavu u Circeju.
Misli da je to mudro jer ste se ondje upoznali.
Možete li potvrditi?
-Je li Edoardo ondje? -Reci „da”.
Da. Evo, spojit ću ga.
Preusmjeravamo vaš poziv g. Edoardu Albinatiju.
Bok, Monica.
Tko je to bio?
Moj prijatelj.
Simpatičan je.
Barem je upalilo.
Kako to?
Pa, ti i ja idemo na spoj, zar ne?
Ovdje sam s pomoćnikom.
Dobro. Kakav je plan?
-Da dođemo po tebe za jedan sat? -Može.
-Sigurno imaš svoj auto? -Naravno.
Pik…
Pik.
Molim te, budi dobar.
-Da, oprosti. -Bez sranja.
Uranili smo.
A da odemo k meni prije zabave?
Ova je kuća predivna.
Da.
-Hvala. -Uvijek.
-Živjela. -I ti.
Zbilja si nevjerojatna.
Manta mi se.
Edo?
Nikad nisam bio s curom.
Jesi li vidio Eriku?
Kako me gleda? Kako me dira?
Molim te.
Ne diraj me.
-Misliš da si smiješan? -Hajde.
-Da? To je to? -Da.
Daj, Pik, molim te.
-Naporan si. -A onda?
To je to.
To mi je više nego dovoljno.
Više nego dovoljno?
Ne zafrkavaj me.
Znam da ima još.
-Hajde. -Nema ničega.
Smiri se, molim te.
-Što da radim? -Ništa.
Ništa, Pik. Dobro?
Nemoj ništa raditi.
Vidjet ćemo.
Što ćemo sad?
Hajde.
Dođi.
Čekaj, ne tako.
Čekaj.
Monica.
Potpuno si lud.
Moramo krenuti.
Što se dogodilo?
Moram kući.
Nisam mogao. Želim kući.
Pik! Kamo ideš?
Žao mi je.
Tog smo ljeta shvatili da ne možemo izbrisati pogreške
jer su bile usađene u našu školu, u naše domove.
Nama pred očima, ali nitko ih nije vidio.
Ni imao hrabrosti razgovarati.
Nosili smo masku nevinosti na licima.
Ali odjednom, tada,
nije bilo razlike između hrpe bezobzirne djece
i zvjerskih ubojica.
Kasno je.
Oprosti, kad Carlo dolazi?
Ne zabavljate se?
-Da, ali uskoro se moramo vratiti kući. -Da.
Zasad ostajete.
Zafrkavaš nas?
Što se događa?
-Pođi sa mnom. -Ne.
-Dođi sa mnom! -Hajde.
Hajde.
Uza stube!
-Smrdljivi… -U zahod!
Što hoćete od nas?
Pusti me!
Ako vrištite, prebit ću vas.
Otvorite!
Otvorite, molim vas!
Moram kući.
Brzo se vrati, dobro?
Ne zaboravi nazvati moje.
Otvorite!
-Želim kući. -Pustite nas, molim vas.
Želim…
Žao mi je zbog one noći.
Zbog mog brata.
Samo sam se htio ispričati.
Oprosti, pukla mi je guma. Nisam mogao javiti.
Sjedni.
Smijem li nekoga nazvati?
-Samo brzo. -Hvala.
Zdravo, Guido je.
Čujte, htio sam vam javiti
da me Angelo zamolio da kažem da neće doći kući.
Ostali poduzetnici nisu glupi.
Da, s Gianlucom je.
Sutra ujutro idu na američki buvljak.
Hvala, bok.
No dugoročno bi se moglo obiti o glavu.
Cijeloj zemlji.
To je najsigurnije ulaganje.
Naravno, interes je slab, ali…
Znam. Da, znam.
Onda mu reci. Uvjeri ga.
To je i za našu djecu.
To je i njihov novac.
Naravno.
Što je bilo?
Nisi gladan?
Kamo me vodiš?
Donatella!
Ne!
Ti si na redu.
Hajde. Dođi.
Dođi!
Da. Dobra cura.
Hajde. Ne boj se.
Skini se.
Hajde.
Skini se.
Bravo.
Hoćeš li nas pustiti?
Hoću, naravno.
Nikad nismo došle kući ovako kasno.
Što ćemo reći roditeljima?
Požuri se.
Odvezi nas kući ili će se zabrinuti.
Hajde.
Nećemo ništa reći.
Sve skini.
Ne, molim te.
Preklinjem te.
Hajde. Pa ćemo vidjeti.
Donatella.
Jesi li čula?
-Što? -Auto.
Upomoć!
-Zatvorene smo! -Otvorite!
Pomozite!
Upomoć!
-Pomozite nam. -Upomoć!
-Pomozite. -Otvorite!
Upomoć!
Koji kurac radite?!
Prebit ću vas!
-Jasno? -Dobro!
Ovdje smo držali Bulgarija.
Nismo tako glupi!
-Ne! -Prestani!
Začepi!
Jacques ubrzo dolazi.
Šef Marsigliesija. Naredio je otmicu.
-Njegova kuća. -Prestani!
Hajde.
Želim kući.
Sit sam te dvije.
Idemo po Andreu.
Ovo je Jacques.
Ciao.
Pozdravi ga.
Angelo!
Ne bi je trebao tako udarati.
Zar ne?
Hej.
Bok.
Ne tjeraj me da spavam s tobom.
Ne možemo više.
Bez brige.
Ako ne želiš, neću te siliti.
Vrati nas kući.
Molim te.
Već ćemo vas nekako vratiti kući.
Dobro?
Sve dok nikomu ne kažete što se ovdje dogodilo.
Dobro?
-Jasno? -Kunem se.
Dobro.
A ti?
Hej.
Hoćeš li poći sa mnom? Hajde, ne boj se.
Hajde.
Dođi.
Idemo.
Ne, molim te.
Ne, bez brige.
Pusti me, molim te.
Ne.
Što je to?
Uspavat će te.
Ne. Molim te, ne.
-Molim te. -Ne miči se, pogoršat ćeš.
Ne miči se.
Je li bilo teško?
Njih su dvije sad beskorisne.
Oduvijek su beskorisne.
Nije istina.
Čak mi se i ne sviđaju.
Njih dvije?
Ovo sranje ne djeluje. Prisebna je.
-Jesi li probao s jastukom? -Nisam.
Imam ovo. Što misliš?
-Hajde. -Ne.
Pokret!
Što joj rade?
Učini nešto, molim te.
Molim te.
-Da ja? -Možeš.
-Daj mi ruku. -Stani.
-Tako. -Stani.
Vidi što mi je učinila.
Ovdje. I ovdje.
Dosta je bilo.
Ako ne možeš zaspati, morat ću te karate potezom.
Ne, molim te.
Da, zbilja.
Nemam više strpljenja.
Reci bi li radije karate potez
ili udarac pištoljem po zatiljku.
Bi li radije karate potez
ili udarac pištoljem po zatiljku?
Karate potez.
Halo?
-Ubijaju me. -Kujo!
Molim vas!
Ne razumiješ!
Možemo li ih staviti u prtljažnik?
Dobro.
Hajde.
Uzmi pokrivač.
Dugo joj je trebalo da umre.
Andrea.
Rekao sam ti da me ne zoveš tako.
Što ćemo s njima?
Ne znam.
Ti riješi ovo. Ja se moram pobrinuti za kuću.
Nazvat ću.
Reći ću Gianluci da kaže roditeljima.
Vidi kako lijepo spavaju.
Razumijem, Gianluca, no gdje je moj sin?
Kod Angela?
Rekao je da ide k Mauriziju.
Aha, u zadnji tren.
Da, dobro.
Hvala.
Tko je to bio?
Gianluca.
Vraćaju se, sve je u redu.
Rekao sam ti, zar ne?
Bile su komadi mesa i još su komadi mesa.
Samo nas prijateljstvo može spasiti.
Samo naše bratstvo.
Prijatelji smrti, prijatelji u smrti.
Prijatelji smrti, prijatelji u smrti! Jebote.
Kada dolaze ostali?
Za sat.
Idemo na pizzu.
Ne mogu, moram kući.
Kući? Što ću ovdje sam jedan sat?
Nemam pojma, Angelo. Vidimo se poslije.
Možemo kad nas nitko ne vidi.
Dobro, ali kad?
U tri. Može?
Angelo, drži.
Ovo su ključevi od auta
i vrata.
Da uđeš bez buke. Dobro?
Vidimo se.
Rosa'.
Rosaria.
Otišli su.
Rosaria.
Otišli su.
Rosaria.
Otišli su.
Rosaria.
Probudi se.
Probudi se, molim te.
Molim te. Rosa'.
Molim te.
Upomoć. Ovdje sam.
Ovdje smo.
Molim vas, otvorite.
Inače će se vratiti. Molim vas.
Dobra večer. Što je bilo?
Prema našim spisima, vlasnik ste bijelog Fiata 127.
Je li ukraden?
Nije, parkiran je u blizini.
Samo ga vi koristite?
Ne, i moj sin. Zašto?
-A gdje je on sad? -Spava u svojoj sobi.
Gospodine, moramo provjeriti.
Samo malo.
Raffaele, što je?
Idi u krevet.
Priznajem Bogu svemogućemu, i vama, braćo i sestre,
da sagriješih mnogo,
mislima i riječima, onime što sam učinio
i onime što nisam učinio.
Bože svemogući, smiluj nam se.
Oprosti nam grijehe naše.
Nakon tih događaja neki su ljudi odjednom reagirali.
Kao da je ogorčenost koju smo nosili
tražila način da izađe iz nas.
Isuse, koji si došao utješiti grešnike…
Nikad se nisam vratio u tu srednju.
Nisam maturirao ondje.
Nakon ubojstva mirna se četvrt promijenila.
Ljudi na ulici bili su sumnjičavi.
Nitko se više nije osjećao sigurno.
ZNANOST PROSVJETLJUJE UMOVE
Kod kuće je svaka majka proučavala dijete da vidi krije li se u njemu čudovište.
To je potrajalo.
Svi su shvatili da ako pometete prašinu ispod tepiha,
nagomila se planina.
A onda, postupno,
sve se vratilo na staro.
U DOBA MASAKRA U CIRCEJU
SILOVANJE NIJE SMATRANO ZLOČINOM PROTIV OSOBE,
NEGO PROTIV JAVNOG MORALA.
SMRT ROSARIJE I MUČENJE DONATELLE
POKREĆU RASPRAVU ZAVRŠENU 1996. PROMIJENJEN JE ZAKON
I SEKSUALNO NASILJE POSTAJE ZLOČIN PROTIV OSOBE.
TROJICI POČINITELJA MASAKRA IZREČENE SU DOŽIVOTNE KAZNE.
ANGELO IZZO, ČIM JE PUŠTEN ZBOG DOBROG PONAŠANJA 2005.,
UBIO JE JOŠ DVIJE ŽENE.
ANDREA GHIRA
UMRO JE U MAROKU 1994. NAKON SKRIVANJA
I ŽIVOTA BJEGUNCA.
GIANNI GUIDO
ZAHVALJUJUĆI SMANJENJU KAZNE SLOBODAN JE OD 2009. GODINE.
DONATELLA COLASANTI UMRLA JE 2005. GODINE SA SAMO 47 GODINA.
Prijevod titlova: Željko Radić