Downloaded from YTS.MX
‎NETFLIX PREZINTĂ
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎BAZAT PE „LA SCUOLA CATTOLICA” ‎DE EDOARDO ALBINATI
‎Deschide-ne!
‎Te rog!
‎Te rog, nu pleca!
‎Altfel, se întorc.
‎Te rog.
‎CU ȘASE LUNI ÎNAINTE DE FAPTE
‎Nu știu când a început totul.
‎În linie!
‎Dar povestea era despre noi toți.
‎Spatele drept!
‎Despre educație, cartier, școală.
‎După aceea, nimic n-a fost la fel.
‎Unu, doi!
‎Să vă aud vocea!
‎Unu, doi!
‎Eram în penultimul an la un liceu privat,
‎cu o taxă lunară de plătit.
‎Fetele nu erau admise.
‎Eram toți băieți, dintr-un cartier ‎din clasa de mijloc din Roma.
‎Băieții lui tata, practic.
‎Un coleg de-al meu era Salvatore,
‎fratele lui Angelo, ‎cu un an mai mare decât noi.
‎Să văd puțină forță!
‎Apoi Picchiatello,
‎numit așa fiindcă era ciudat.
‎Mama lui era o actriță ‎cu care aveam fantezii toți.
‎Gioacchino Rummo.
‎Poate singurul care credea ‎în valorile creștine care ni se predau.
‎Cu excepția fratelui Curzio.
‎Dacă te uitai atent, nu părea preot.
‎Alergat pe loc!
‎Unu, doi!
‎Arbus, astea sunt spasme, nu gimnastică!
‎Unde te duci? Haide!
‎Unu, doi!
‎Era anul 1975.
‎Iar violența era ceva obișnuit.
‎Ce e, Pik?
‎Romoli.
‎S-a aruncat în aer în fața directorului.
‎- E adevărat! ‎- Maturizează-te odată!
‎D'Avenia.
‎Lasă-mă să ghicesc, nu ai văzut nimic, nu? ‎Ca toată lumea?
‎Unul dintre colegii voștri ‎e atacat în curte și nimeni nu vede nimic.
‎Bine.
‎Dacă n-ai nimic de zis, du-te!
‎Romoli nu deranja pe nimeni.
‎Imediat ce sună clopoțelul,
‎cei din ultimul an l-au abordat
‎și l-au înconjurat ‎ca să nu vadă nimeni ce fac.
‎La început, i-au dat câteva palme.
‎Apoi, unul l-a tras de cămașă.
‎Deci, i-au căzut ochelarii?
‎Nu.
‎I-au spart ei intenționat.
‎Bine.
‎Zi-mi cine!
‎- Nu. Întrebați-l pe Jervi! El a trimis… ‎- Hei!
‎Vreau s-aud de la tine întâi.
‎Guido. Tatăl tău e la director.
‎Sunt tineri, dar trebuie să înțeleagă ‎că avem reguli aici.
‎Părinții voștri au decis ‎să vă trimită la școala asta
‎pentru că, evident, ceea ce vor pentru voi
‎este un port sigur.
‎Ceva care să vă protejeze
‎de deriva morală care…
‎Mă scuzați, dle director!
‎Ați început deja să strângeți donații ‎pentru Paști sau…
‎Nu încă, dar…
‎Să mă anunțați!
‎Să mergem acum!
‎Nu vă mai deranjăm. Mulțumesc.
‎Gianni.
‎Să-l trimită pe Jervi la mine!
‎Ce te-a apucat?
‎Ce ți-am spus eu?
‎Deci?
‎M-ai făcut să arăt ca un idiot.
‎Vino încoace!
‎Ce ți-am spus eu?
‎Să nu îndrăznești să mai faci!
‎Să nu mai faci vreodată!
‎Am înțeles, scuze!
‎M-ai făcut să arăt ca un idiot.
‎Ca un idiot.
‎De mâine, lucrurile se vor schimba.
‎Viața noastră era plină de reguli.
‎Când le încălcam, uneori ne pedepseau,
‎alteori nu se întâmpla nimic.
‎Ne-am întrebat dacă regulile ‎erau stabilite la întâmplare.
‎Când faci șase ani, părăsești ‎cuibul familial și intri la școală.
‎Un alt cuib.
‎Acolo, riscai să dobândești ‎o atitudine sau alta.
‎Să te supui sau să fii supus.
‎Dă-mi-i! Rachele, nu-i poți lua.
‎- Stop! ‎- Mereu furi de la mine.
‎Ajunge! O să-i spun mamei.
‎Termină!
‎- Nu! ‎- Mamă, Rachele mi-a furat pantofii.
‎Nu-i adevărat. Nu minți!
‎Nu-mi pasă. Rezolvați voi două!
‎Elisabetta, poți opri cuptorul, te rog?
‎- Vin imediat. ‎- Bine.
‎Toby. Hai, du-te cu ei!
‎Deci?
‎Deci, nu înțeleg.
‎Nu le-au făcut nimic.
‎Nu au luat nicio măsură.
‎Îi vor cumpăra ‎o pereche nouă de ochelari și gata.
‎Se rezolvă.
‎Ce crezi că ar fi trebuit să le facă?
‎Să-i umilească în fața școlii? ‎Să-i suspende?
‎Ce i-a făcut Domnului justiția umană?
‎L-a tratat cu ură, cu sete de răzbunare.
‎Răul naște mai mult rău.
‎Comportamentul prietenilor lui Gioacchino ‎trebuie înțeles și iertat.
‎Sau intrăm într-o spirală fără ieșire.
‎Scuze, tată! Nu ești tu cel care spune
‎că iertarea trebuie acordată ‎doar după mărturisire?
‎Ba da. Dar îți mai spun ‎și să nu ai încredere în perfecțiune.
‎Nu, mersi.
‎Și să fii atentă la prejudecăți.
‎Gata cu certurile!
‎Fetelor! Bravo!
‎Giaele, mâncarea e gata.
‎În numele Tatălui, al Fiului ‎și al Sfântului Duh.
‎N-am chef.
‎De ce?
‎Pentru că sunt fertilă acum.
‎Și nu e momentul să mai avem un copil.
‎De ce nu?
‎Eu trebuie să duc sarcina.
‎Am discutat deja despre asta.
‎Te rog.
‎Hei! Păr lung!
‎- L-am aranjat în fața tuturor. ‎- Ochelari?
‎Poc! Mâine vor fi lipiți cu scotch.
‎- Cum a mers cu taică-tău? ‎- Ca de obicei.
‎Mi-a tras o săpuneală, ‎dar s-a oprit până la urmă.
‎Nu mă mai lasă să ies.
‎Și tu, Giampie'?
‎Niciun cuvânt.
‎- Serios? ‎- Normal.
‎- Bunicul tău a construit școala. ‎- Exact.
‎Tata le dă bani an de an.
‎Directorul ar trebui ‎să închidă gura. Și gata!
‎Mă enervează.
‎Bine zis, Angelo!
‎- Bem ceva? ‎- Da.
‎Bine…
‎Angelo.
‎- Andrea va fi eliberat din închisoare. ‎- Ce?
‎Tocmai am aflat.
‎O să fie în curând.
‎O să fim aici toată noaptea?
‎Unde mergem?
‎Nu știu, pe bune.
‎Să decidem ceva, să facem…
‎De fapt, cred că am o idee.
‎Pune-o înapoi!
‎Angelo.
‎- Ce? ‎- Unde ai fost?
‎Unde crezi că am fost? Cu prietenii mei.
‎De ce mă tot faci să-mi fac griji?
‎Pentru ce? Sunt aici, cu tine.
‎Să mergem la culcare!
‎Știu că ești treaz.
‎Gianni mi-a zis ‎ce s-a întâmplat la școală.
‎Ce ți-a zis?
‎Că te-au interogat.
‎Da.
‎Directorul ne-a reținut. ‎Voia să știe cine a făcut-o.
‎- Și i-ai spus? ‎- Nu.
‎Ești sigur?
‎Bravo!
‎Nu ai trădat.
‎Să nu fii turnător!
‎- Ai înțeles? ‎- Da.
‎Da, ce?
‎Să nu fiu turnător.
‎Alte păcate de mărturisit?
‎Spun multe minciuni.
‎Asta e rău.
‎Minciuna e un păcat grav.
‎Ce fel de minciuni?
‎Tot felul.
‎Pentru a fi acceptat de alții.
‎Mă prefac că am aceleași pasiuni.
‎Aceleași idei.
‎N-aș vrea s-o fac. Îmi complică situația.
‎LICEUL SF. LUIGI
‎Pentru că mă simt singur.
‎Poate părea că sunt în largul meu.
‎Că mă înțeleg cu toată lumea.
‎Dar nu mă simt în largul meu cu nimeni.
‎Nu-s niciodată cu adevărat eu, părinte.
‎I-ai spus în spovedanie ‎că nu crezi în Dumnezeu?
‎Dacă îți face raport?
‎Oricum o să plec din școala asta.
‎Nu învăț nimic. ‎N-am încredere în profesori.
‎Ei ar trebui să știe lucruri, ‎dar nu știu că nu știu.
‎Ei presupun.
‎Autoritatea lor se bazează pe nimic.
‎În cine ai încredere?
‎În tine.
‎Ai ales persoana greșită.
‎Acum, e redusă ‎la o simplă ecuație de gradul doi.
‎Presupun că o știți foarte bine, nu?
‎Care e planul tău?
‎După ce rezolvați ecuația…
‎Fac doi ani într-unul.
‎Îmi iau diploma cu un an mai devreme.
‎Îți trebuie o medie de nouă ‎la toate obiectele din anul doi.
‎- Și să iei examenele din anul trei. ‎- Știu.
‎- Arbus!
‎Dacă tot vorbești azi-dimineață, ‎vino aici! Rezolvă ecuația pentru noi!
‎Haide!
‎Asta?
‎Da.
‎Arbus.
‎Toți îl vedeam ca pe un fenomen.
‎Era venerat și ținut astfel la distanță.
‎Bine, Arbus.
‎Poți merge la loc.
‎Grozav la Arbus era că era mereu impasibil
‎și nu-și pierdea speranța.
‎Arbus era admirat de noi toți.
‎Și Jervi era, dar din alte motive.
‎- Trupul lui Hristos. ‎- Amin!
‎Trupul lui Hristos.
‎Mamă.
‎Ce?
‎- De ce nu pot primi împărtășania? ‎- Nu poți și gata.
‎De ce?
‎E așa cum e. ‎Când vei crește, îți voi explica.
‎- Trupul lui Hristos. ‎- Amin!
‎Să ne rugăm!
‎În numele lui Hristos, Domnul nostru.
‎Amin!
‎- Gioacchino. ‎- Da?
‎Unde sunt colegii tăi?
‎Ei nu vin la slujbă?
‎Se duc la cele obligatorii la școală.
‎Ce rost are să-și trimită ‎copiii la o școală catolică?
‎Poate părinții lor lucrează.
‎Înțeleg, dar niciunul ‎din 20 de băieți. E absurd.
‎POVESTIRI IMORALE DE APOLLINAIRE
‎Mamă!
‎- Scumpo. ‎- N-ai văzut mașina?
‎Ce m-aș face fără tine?
‎- Hei, ești bine? ‎- Da.
‎CU CINCI LUNI ÎNAINTE DE FAPTE
‎Putem construi o căsuță frumoasă aici ‎dacă obținem permisele. Nu?
‎Putem împărți proprietatea. ‎Una ție, una fratelui tău.
‎Ar fi frumos.
‎S-ar putea face.
‎Uite!
‎Ruma.
‎Din nou!
‎Te emoționezi.
‎Ți-am tot spus. Trebuie să ai sânge rece.
‎Țintești.
‎Tragi.
‎Să mergem!
‎Cei trei piloni ai educației noastre erau ‎convingerea, amenințarea și pedepsirea.
‎Dar erau mai degrabă trepte.
‎Dacă explicațiile și amenințările ‎nu funcționau, trebuia să fim pedepsiți.
‎În cartierul meu, ambițiile mari lipseau
‎sau se manifestau în mod catastrofal.
‎Morala de bază era
‎că tot ce era trecător era insuportabil.
‎Fiindcă totul e trecător, ‎totul a devenit insuportabil.
‎Mai puțin în familia Arbus.
‎Bună dimineața!
‎Tatăl lui preda ‎logică matematică la universitate.
‎Părea mai interesat de studenți ‎decât de copiii lui.
‎Bine.
‎E leită casei voastre.
‎Tata a construit-o pentru sora mea.
‎Era obsedat de lemn de plută ‎și de fierăstrău.
‎Haide!
‎Bonjour!‎ V-am adus o gustare.
‎Mamă, te rog.
‎Monsieur.
‎Bună ziua! Eu sunt Edoardo.
‎Bună, Edoardo!
‎Cum e?
‎Fiul meu e atât de distrat.
‎Ce ai în capul ăsta mare?
‎Secrete?
‎Nu secrete, desigur.
‎Dar tu, Edoardo?
‎Ai secrete?
‎Eu?
‎Da, pe care nu le spui mamei tale.
‎Care sunt acelea? Spune-mi!
‎De fapt, nu-i spun mai nimic mamei.
‎Deci…
‎Desigur.
‎La ce învățați?
‎La chimie.
‎Ei bine,
‎de vreme ce știm deja chimie, ‎ce ziceți de un joc de poker?
‎Zece mii.
‎Sec!
‎Ies.
‎Două perechi.
‎Chintă.
‎Lasă sabia aia tâmpită!
‎O să te rănești.
‎Mamă, nu vezi ce priceput sunt?
‎Mi-e foame.
‎Ți-e foame?
‎Mi-e foame.
‎Sun-o pe Fernanda! Mă doare capul.
‎Fernanda?
‎De ce țipi? Ți-am spus…
‎Fernanda!
‎Mă doare capul.
‎Fernanda!
‎Poți să nu mai faci pe clovnul?
‎- Da. Bine. ‎- Du-te!
‎Enzo!
‎Oameni buni! Calmați-vă puțin!
‎Scuze, frate Curzio!
‎- Bun venit! ‎- Mersi.
‎Cel din dreapta.
‎Ăsta e al meu. De ce aveți trei paturi?
‎Unde ai găsit-o?
‎Ghici! Sub pat.
‎Sub pat.
‎Pik. Caută!
‎- În capăt. ‎- Nu e acolo.
‎E acolo. Trebuie s-o cauți.
‎E atât de prost.
‎- Cine? ‎- Tu.
‎- Eu? ‎- Da!
‎V-am rugat să veniți aici de dimineață
‎pentru că aș vrea să începem
‎această conversație a noastră ‎în fața acestui tablou.
‎Pur și simplu, aș vrea să-mi spuneți…
‎în mod liber…
‎ce vedeți în el.
‎Haideți! În mod liber.
‎Păi, dle profesor,
‎văd niște bărbați care-l bat pe Iisus.
‎Sunt șase bărbați
‎care-l bat pe Iisus.
‎Cum i-ați defini pe acești șase bărbați?
‎Sunt persecutori.
‎Persecutori.
‎Și cine e victima?
‎Păi, Iisus.
‎Sigur?
‎Mi se pare că până și persecutorii
‎sunt victime.
‎Pentru că cei care-i rănesc pe alții
‎se rănesc și pe ei înșiși.
‎- Nu? ‎- Da.
‎Aș adăuga că nu sunt singurii făptași.
‎Și Iisus e.
‎Se folosește de răul lor ‎ca să se ridice deasupra lor.
‎Ca să fie perfect.
‎Nu-i așa că perfecțiunea ‎e o dovadă de aroganță?
‎Ce vrei să spui?
‎Binele e perfecțiune ‎iar perfecțiunea e Dumnezeu.
‎Cred că ar trebui să începeți ‎să luați în calcul
‎că poate diavolul se manifestă
‎când avem dreptate.
‎Când ne simțim îmbătați ‎de perfecțiunea noastră.
‎Deci, spuneți că, ‎atunci când ne purtăm bine,
‎urmăm sugestiile diavolului.
‎Că nu există diferențe ‎între sfânt și torționarii lui?
‎Sigur că există.
‎Și Iisus e om.
‎A devenit om,
‎astfel, participă ‎la imperfecțiunea noastră.
‎Fiindcă are în El
‎semințele răului.
‎Devenim oameni
‎moștenind răul.
‎Făcând rău.
‎Și fiind victimele răului.
‎Ca cineva să fie victima răului,
‎altcineva trebuie să-l facă.
‎Deci?
‎Nu ești de acord, Gioacchino?
‎Nu știu, eu…
‎Eu cred că devenim oameni ‎făcând fapte bune.
‎Pare că spuneți că devenim oameni
‎doar făcând rău. Nu…
‎Nu înțeleg.
‎Așadar, profesorul Golgota spune prostii.
‎Hei! Liber. Să mergem!
‎- Unde mergeți? ‎- Repede! Să mergem!
‎- Eu? ‎- Da, haide!
‎Bună!
‎Ce faceți?
‎Recreăm tabloul de mai devreme.
‎Și eu de ce-s aici?
‎Ești protagonistul.
‎- Jos hainele! ‎- Ești Iisus.
‎- Hai! ‎- Îmi dau jos cămașa?
‎- Da. Dezgolește-ți pieptul ca el. ‎- Dezbracă-te!
‎Bine.
‎- Aici? ‎- Hai, în genunchi!
‎- În genunchi! ‎- Haide!
‎Jos.
‎Au!
‎Hei! Ce faci?
‎Lașule!
‎Păcătosule!
‎Opriți-vă!
‎Păcătosule.
‎Da, ajunge.
‎Zi că nu crezi în nimic.
‎Renunță la dumnezeul tău!
‎Renunță la credință!
‎Termină, D'Avenia!
‎Renunță!
‎Ce pula mea faceți?
‎V-ați pierdut mințile?
‎Păcătosule!
‎Îți place să fii biciuit, nu?
‎Să te naști bărbat e o boală incurabilă.
‎Poponarul a meritat-o.
‎Trebuia să fii gata să faci ‎sau să înduri multe
‎ca să obții aprobarea unui tovarăș.
‎Trebuia să arăți că ești puternic, ‎chiar dacă erai slab.
‎Zi de zi, să dovedești că ești bărbat.
‎Apoi, trebuia să o iei de la capăt ‎și să dovedești totul din nou.
‎Dacă dădeai greș o dată, ‎rămâneai marcat pentru totdeauna.
‎MÂINE-NOAPTE LA TREI ‎LA SCAUNUL DIAVOLULUI
‎„Nu-mi place scula!”
‎Spune-o!
‎Fetele. Îți plac sau nu?
‎Sigur că da.
‎Ce-ți place la ele?
‎Dacă întrebarea e prea grea, ‎zi-mi ce nu-ți place la bărbați.
‎Părul de pe corp? De pe față?
‎- Păi… ‎- În fine.
‎Îți spun eu ce nu-ți place.
‎Nu-ți place scula.
‎„Nu-mi place scula.”
‎Spune!
‎„Nu-mi…
‎place scula.”
‎Spune!
‎Nu-mi place scula.
‎CU 130 DE ORE ÎNAINTE DE FAPTE
‎- Haide! ‎- Nu!
‎Nu.
‎Haide!
‎- Bună, fetelor! ‎- Bună!
‎Unde te duci?
‎Mă duc acasă. Și voi?
‎Ne poți duce? Am pierdut tramvaiul.
‎- Unde? ‎- În Montagnola.
‎- Unde e? ‎- Montagnola.
‎Știi strada Grotta Perfetta, ‎de lângă Laurentina?
‎Aproape de EUR?
‎- Am înțeles, EUR! ‎- Da.
‎E departe.
‎Haideți!
‎- O poți deschide? ‎- Doamne!
‎Acolo.
‎Scuze!
‎E ca o navă spațială!
‎Ai văzut asta?
‎Urmează să facă mașini zburătoare.
‎Apropo, numele meu e Donatella. ‎Ea e Nadia.
‎Eu sunt Carlo.
‎Va trebui să mă ghidați.
‎- Știu cum să ajung pe strada Colombo. ‎- Sigur.
‎Ce faci? Lucrezi?
‎Nu, sunt în ultimul an de liceu.
‎A! Cum de ai mașină atunci?
‎E a lui tata, dar o folosesc des.
‎Și voi? Ce faceți aici?
‎Am fost la film.
‎Am văzut ‎The Rocky Horror Picture Show.
‎- Nu l-am văzut încă. ‎- E o nebunie.
‎Toucha, toucha, touch me ‎I wanna be dirty
‎N-a fost la cinema la voi?
‎Ce, e așa de greu să ne duci cu mașina?
‎Bineînțeles că nu. Eram doar curios.
‎- Glumesc. ‎- Bine.
‎Un amic de-al nostru fotograf ‎locuiește în apropiere.
‎Spune că poate ne va da de lucru.
‎Cu ce vă ocupați?
‎Suntem modele.
‎Adică, am vrea să fim.
‎Văd! Sunt sigur că veți fi grozave.
‎- Pot să-ți cer o țigară? ‎- Sigur.
‎Mulțumesc.
‎- Voilà! ‎- Foarte amabil.
‎- O pot pune? ‎- Da.
‎- Îți place Battisti? ‎- Da.
‎Nu cânți?
‎Mersi din nou. Sună-ne dacă vrei.
‎Sigur.
‎Mulțumesc.
‎- Pa! ‎- Pa!
‎Pa!
‎Ne vedem.
‎Scumpo. Hei!
‎Dormi!
‎Sub pătură. Acolo.
‎Noapte bună, Giaele!
‎Mamă. Și rugăciunea?
‎Hai, spune-o!
‎Dragă Iisuse, protejează-i ‎pe Lia, pe mama, pe tata,
‎pe Gioacchino, ‎pe Ezechiele și pe Elisabetta,
‎pe Rachele și pe Tobia.
‎Bravo, iubito!
‎Foarte bine. Acum dormi!
‎Era riscant să accepți o invitație.
‎Dar, dacă o refuzai, ‎pierdeai puncte de masculinitate.
‎De asta m-am simțit privilegiat ‎să fiu invitat în scaunul diavolului.
‎Secretul educației noastre ‎era să scăpăm de agresiune.
‎Altfel, se acumula.
‎Dar fără a merge prea departe,
‎altfel am fi alunecat în fascism.
‎Unde ai fost? Așteptăm de o oră.
‎Am cunoscut două fete. Le-am dus acasă.
‎De ce nu le-ai adus?
‎Au vrut să fie duse acasă.
‎Acasă? Unde?
‎- Locuiesc departe. ‎- Unde?
‎În Montagnola.
‎S-a amestecat cu niște nevoiașe!
‎Deci, te-ai dus la curve.
‎Tu ești cel care face asta.
‎Eu mă descurc cu fetele.
‎Oricine s-ar descurca cu ele. ‎Nici nu pot vorbi.
‎Nu vrem să vorbim cu ele.
‎Prezintă-ne!
‎De parcă ți-ar da numărul!
‎- Despre ce dracu' vorbești? ‎- Uite!
‎- Uite-l! ‎- Uită-te aici!
‎- Pe mâna mea. ‎- Pe mânuța lui.
‎- Lasă-l pe maestru să lucreze. ‎- Pe mânuța lui.
‎- Lasă-l pe maestru să lucreze. ‎- Pe mâna lui.
‎Bine. Hai să le sunăm!
‎Haide!
‎- Haide, sună-ți noile prietene! ‎- Haide!
‎Am fost prima generație care s-a bucurat ‎de libertate aproape fără limite.
‎Familiile noastre păreau solide, ‎dar totul era mai fragil decât părea.
‎Edo!
‎Mă poți ajuta cu testul?
‎Nu, Pik, nu…
‎Tații erau absenți.
‎Ca tatăl lui Pik.
‎Nimeni nu-l văzuse vreodată.
‎Nimeni nu știa nimic despre el.
‎Dar nimeni nu avea curajul ‎să-l întrebe pe Pik unde e.
‎Să zicem la trei? Trei și jumătate?
‎Trei și un sfert?
‎Trei și jumătate e bine.
‎„E profundam.”
‎Ablativ?
‎Ablativ? Da.
‎O clipă!
‎Nu, acuzativ.
‎- Acuzativ? ‎- Da.
‎Bine.
‎Mama e frumoasă, nu? ‎Era actriță înainte să mă nasc.
‎Era grozavă.
‎Mamă!
‎- De ce o chemi? ‎- Vă prezint.
‎- Nu… ‎- Mamă!
‎De ce țipi?
‎Voiam să-l cunoști pe Edoardo.
‎- Bună dimineața! ‎- Bună dimineața!
‎Mersi c-ai venit ‎să-mi ajuți fiul să învețe.
‎Pentru nimic, eu nu…
‎- Are nevoie de asta. ‎- Gustarea mea!
‎Așa o ceri?
‎Cum să o cer?
‎Nu știu. Uită-te la prietenul tău Edoardo!
‎Arată ca cineva ‎care îi cere mamei lui totul?
‎N-o să trec în veci.
‎Cu siguranță, dacă nu începi.
‎Haide, nu pot întârzia.
‎- Scrie! ‎- Bine, mersi.
‎„Toate pericolele…”
‎„Toate…
‎…de moarte…”
‎„…per… icolele… de moarte”?
‎CU TREI LUNI ÎNAINTE DE FAPTE
‎Gândacii trăiesc pe Pământ ‎de 320 de milioane de ani.
‎Sunt rapizi.
‎Și greu de ucis.
‎Asta pentru că au un exoschelet,
‎care e dur,
‎dar, în același timp, flexibil.
‎E un corp care poate suferi mutații.
‎Schimbare.
‎Și tot ce provoacă schimbarea e violent.
‎Schimbările violente distrug, ‎dar creează în același timp.
‎Vezi?
‎Ar trebui să-l omor fix aici,
‎în punctul ăsta, în piept.
‎Atunci, da, ar muri.
‎Ar fi cea mai ușoară cale.
‎E la fel cu oamenii.
‎E inutil să pierzi timpul ‎căutând o cale de a ucide un om.
‎Nu e nevoie să gândești prea mult.
‎Sigur,
‎să mori înjunghiat în piept ‎ar fi groaznic.
‎Hei, ursule!
‎Grăbește-te!
‎- Pe săptămâna viitoare! ‎- Hai!
‎- Mulțumesc. ‎- Pa!
‎- De ce nu rămâi? ‎- Trebuie să plec.
‎- În regulă. ‎- Mulțumesc.
‎A devenit clar pentru mine
‎că nebunia unui membru al familiei ‎se transforma în ciudățeniile altuia.
‎Arbus nu era un tip violent.
‎Totuși, era obsedat de moarte.
‎Dacă și familia Arbus era atrasă de rău,
‎poate profesorul Golgota avea dreptate.
‎Poate, pentru a deveni oameni, ‎trebuia să trăim răul.
‎Bună!
‎- Bună! ‎- Mă mai știi? Monica.
‎Ne-am cunoscut vara trecută în Circeo.
‎Da, Monica. Scuze!
‎Ce faci?
‎Mă duceam acasă.
‎Nu m-ai mai sunat.
‎Îți pierdusem numărul, n-am putut…
‎E în regulă, ți-l dau iar.
‎Ți-l scriu aici, ca să nu-l mai pierzi.
‎Pa!
‎Chiar dacă niciunul n-am fi recunoscut, ‎tuturor ne era tare frică de sex.
‎Era un mister care trebuia dezvăluit.
‎Eram atrași de el fără să știm de ce.
‎Unii îl foloseau ca să obțină libertatea.
‎Alții, ca să distrugă.
‎Mamă, el e un coleg de-al meu. ‎Stefano Jervi.
‎Bună seara, doamnă!
‎Pa, mamă!
‎Nu i-ai adus un cadou?
‎- Am luat unul cu d'Avenia. ‎- Ce i-ați luat?
‎Benazza!
‎Cum merge?
‎- Ce noapte! ‎- Da.
‎Pot veni cu tine?
‎Poftim?
‎Doar de data asta, te rog.
‎- Ți-ai adus frățiorul. ‎- Mă placi?
‎Haide să bem ceva!
‎Ce e nou?
‎Andrea a ieșit de la zdup.
‎La naiba, în sfârșit! Unde e?
‎A fost aici mai devreme.
‎Sigur e acasă.
‎A fost greu, dar a rezistat acolo.
‎- Da. ‎- Nu e ușor.
‎Acum, ne vom distra.
‎Da, ne vom distra.
‎Trebuie să sărbătorim.
‎Pentru Andrea!
‎Pentru Gioacchino!
‎La mulți ani!
‎Mulțumesc tuturor.
‎- Pentru Gioacchino! ‎- Mersi.
‎M-am săturat acum.
‎Pentru Gioacchino!
‎- Pentru Gioacchino! ‎- La mulți ani!
‎Sunteți gata pentru un preparat special?
‎Spaghete cu scoici, domnule!
‎Ești un clovn, Pik. Termină!
‎Mai vrei niște vin?
‎Monsieur‎ are nevoie de mai mult vin.
‎Ajunge!
‎Nu știu ce e.
‎- Ai terminat. O iau. ‎- Pik, gata cu prostiile!
‎Gioacchino!
‎Bună, Sara!
‎Ea cine e?
‎O fată pe care o știu.
‎Și de ce nu te-a salutat?
‎Nu știu. Nu m-a recunoscut.
‎- Vino cu mine! ‎- Unde?
‎- Vino! ‎- Dar unde?
‎Vino cu mine!
‎Scuză-mă!
‎Îl știi pe fratele meu? Salvatore.
‎Da. Bună!
‎Asta e totul? Nimic altceva?
‎Ce vrei să spui?
‎E băiat bun, nu?
‎Luați-vă ceva de băut!
‎Trebuie să merg acasă.
‎Te duci acasă când zic eu.
‎Chiar îți place asta?
‎Unde te duci?
‎Uită-te la mine!
‎Te crezi singura cu păsărică?
‎Te crezi prea mișto pentru el?
‎Te rog, oprește-te!
‎Acum, imploră-mă!
‎Du-te!
‎Mulți ani trăiască!
‎La mulți ani!
‎Suflă!
‎- Ai văzut? ‎- Nu. Ce?
‎- Era fratele Curzio. ‎- Ce? Unde?
‎CU DOUĂ LUNI ÎNAINTE DE FAPTE
‎Înainte să începem ora,
‎v-am notat eseurile.
‎Albinati.
‎Mulțumesc, dle profesor.
‎Arbus.
‎Eseul tău e corect, bine scris chiar.
‎Dar e gol.
‎Nu există pasiune, emoții, ‎interpretare personală.
‎Nu am nicio interpretare personală
‎pentru un eseu despre literatură.
‎Știu că-ți trebuie o medie de nouă ‎ca să absolvi devreme,
‎dar eseul ăsta nu merită mai mult de opt.
‎Benazza.
‎„Cel mai mare om din istorie
‎a fost Adolf Hitler.”
‎Dle profesor.
‎Mereu vorbiți despre socialism.
‎Despre democrație.
‎Dar nu permiteți un eseu ‎despre un personaj istoric.
‎E democratic?
‎Democratic?
‎De ce, Adolf Hitler era democrat?
‎Ia loc!
‎Taci!
‎Încercați să înțelegeți ce citiți ‎când învățați.
‎Și folosiți-vă capul!
‎Gândește-te la asta, Benazza!
‎Gândește-te!
‎Băieți! Bună!
‎Bine, voi?
‎Am plecat. Ne vedem.
‎Bună!
‎Cum mai ești?
‎- Sunt bine, tu? ‎- Bine.
‎Ne vedem, bine?
‎Poate vrei să ne ajuți?
‎Îmi lipsește un șurub.
‎A, un șurub…
‎- Să-ți sun tatăl? ‎- Nu, mamă. Mă ocup eu.
‎Văd.
‎- Pari să ai probleme, deci… ‎- Par…
‎Cred că destinul e numele liniei ‎care trasează viețile oamenilor.
‎Destinul Ledei mă îngrijora profund.
‎Suntem recunoscători ‎celor care ne provoacă durere
‎de cum se opresc.
‎Cheamă-l pe tata! Ca să facem un foc.
‎Așa se explică de ce unele femei ‎rămân cu soții lor abuzivi.
‎Momentele de răgaz ‎le fac să-și iubească bărbații mai mult,
‎fiindcă au fost așa de generoși ‎să nu le mai maltrateze temporar.
‎Tată?
‎- Mâncarea e aproape gata. ‎- Da.
‎Vin imediat.
‎E totul gata pentru foc?
‎Da, iubirea mea.
‎CU 70 DE ORE ÎNAINTE DE FAPTE
‎- Bună, Donatella! ‎- Bună!
‎- Încântat. Gianni. ‎- Bună!
‎- Angelo.
‎Bună! Donatella.
‎- Nadia? ‎- Nadia n-a putut veni, scuze!
‎Și-a dus sora în parcul de distracții.
‎Înțeleg.
‎Ea e Rosaria.
‎Scuze, am de dat un telefon.
‎- Du-te! ‎- Revin imediat.
‎Sigur.
‎Ce vreți să vă luăm de băut?
‎Orice luați e bun.
‎Sunteți prieteni de mult?
‎- Suntem ca frații. ‎- A!
‎- Și voi? ‎- Suntem vecine.
‎Sunteți din zonă?
‎Cam așa ceva.
‎Să vă iau ceva?
‎Ce-ai pățit? ‎Ai plecat acum o jumătate de oră.
‎Nu vreau să stau cu ele, Angelo.
‎Mi-am dat seama.
‎Ai spus că te cheamă Carlo.
‎Măcar intră în joc, bine? Vrei?
‎Depinde, unde e filmul?
‎Aveți o oră de stingere?
‎- Vrei să faci asta, Rosa? ‎- Deci? Vii?
‎Da.
‎Ce?
‎Plănuiam să mergem la film luni.
‎Vine și Nadia, nu?
‎Așa cred.
‎Vii cu noi?
‎Da, bine.
‎Perfect.
‎Vrei să vii?
‎- Bineînțeles. ‎- Da.
‎Bun.
‎Ce se întâmplă?
‎Unde e tata?
‎SCRISOARE A PROFESORULUI LUDOVICO ARBUS ‎SUNT HOMOSEXUAL, NU MAI POT MINȚI
‎A plecat.
‎Și-a dat seama că-i plac bărbații.
‎Nu știai?
‎Bună!
‎De unde știai că stau aici?
‎M-ai urmărit?
‎Îmi pare rău pentru deunăzi. Mă grăbeam.
‎Nu-ți face griji!
‎Urcăm la mine? Nu e nimeni.
‎Bine.
‎Să mergem!
‎Cât de plăcut ar fi ‎să nu ai sexualitate deloc?
‎Imaginați-vă ușurarea ‎de a nu simți presiunea.
‎Uneori, o mică neglijență ‎poate deveni un mare rău.
‎Cea mai nejustă consecință a păcatului e
‎contaminarea atacatorilor, ‎dar și a nevinovaților.
‎Degetul mic‎.
‎Soarele…
‎- Scumpo. ‎- Mamă.
‎Mai știi când eram copil
‎și visam să-l străpung ‎pe Iisus cu o furcă?
‎- Despre ce vorbești? ‎- Da, m-am trezit speriată tare.
‎El tremura ca o șopârlă.
‎Nu-mi amintesc povestea aia, ‎dar sună oribil.
‎Hei!
‎Ia asta!
‎Astea sunt pentru mama.
‎Arată-mi!
‎Ce drăguț! Sunt pentru tabloul tău?
‎- Da. ‎- Frumos!
‎Salut!
‎Suntem noi!
‎- Stai, te ajut. Vino încoace! ‎- Au! Oprește-te!
‎- Ce e? ‎- Iisuse!
‎Nu-ți face griji!
‎- Suntem cu tine. ‎- Ești bine?
‎Da! Stai!
‎- Ce e? ‎- Nu.
‎- Au! ‎- Calmează-te, bine? Vino aici!
‎Giaele?
‎Ce-ai făcut?
‎Deschide gura!
‎Gioacchino!
‎Gioacchino, vino!
‎Ce se întâmplă?
‎Giaele, scuipă!
‎- Ce e? Ce a făcut? ‎- A mâncat o boabă.
‎Cum adică o boabă?
‎- Uită-te la mine! ‎- Scuipă!
‎Te rog, scuip-o!
‎Cheamă pe cineva!
‎- Scuip-o! ‎- Tată!
‎Sunt aici.
‎Îi e rău lui Giaele.
‎Fugi, tată!
‎Giaele?
‎Te rog, fă ceva!
‎Giaele. Iubirea mea.
‎- Au! ‎- Cheamă pe cineva!
‎- Bine. ‎- Ce e?
‎Scumpo.
‎Scumpo, respiră!
‎- Respiră, scumpo! ‎- Respiră!
‎Haide!
‎Respiră, scumpo!
‎- Giaele. ‎- Scumpo?
‎Scumpo!
‎Scumpo, vorbește cu mine!
‎- Vorbește! ‎- Scumpo?
‎Vorbește cu mine!
‎Giaele.
‎Scumpo!
‎Giaele, vorbește cu mine!
‎Vorbește cu mine, scumpo!
‎Scumpo, nu!
‎Giaele.
‎De ce?
‎Eram aici!
‎Scumpo.
‎Vorbește cu mine!
‎Bună dimineața, frate Curzio!
‎Bună, Albinati!
‎A mers bine, nu?
‎Ai trecut cu felicitări.
‎Mersi. Ne vedem la anul.
‎Nu cred.
‎După moartea surorii sale,
‎multe s-au schimbat ‎în familia lui Gioacchino.
‎L-am reîntâlnit ani mai târziu.
‎Devenise psihiatru ‎și-l tratase pe Benazza, care s-a sinucis.
‎Le-a pus foștilor colegi ‎diagnostice nemiloase,
‎care le-au confirmat tendințele.
‎Chiodi era sadic. D'Avenia masochist.
‎Apoi mi-a spus despre Jervi.
‎Murise.
‎Se aruncase în aer ‎în timp ce pregătea un atac terorist.
‎Ce faci, Salvatore?
‎De ce ești cufundat în gânduri?
‎Ai trecut.
‎Cred că e îndrăgostit.
‎Nu sunt îndrăgostit.
‎Eu plec.
‎Unde?
‎La o petrecere. ‎Și da, mamă, mă întorc devreme.
‎Nu mergi și tu la o petrecere?
‎- Ba da. ‎- Grăbește-te!
‎Plec acum.
‎CU 36 DE ORE ÎNAINTE DE FAPTE
‎- Bună! ‎- Bună!
‎- Doar voi două?
‎Nadia n-a putut veni.
‎Mai bine. Suntem în număr par.
‎Și Carlo?
‎Avea de învățat.
‎Dar a spus că-l putem vizita la vila lui.
‎- O vilă? ‎- Da, la mare.
‎Unde?
‎Într-un loc chiar frumos.
‎- Ce spui? ‎- Nu știu, nu pot întârzia acasă.
‎Nu e departe, nicio grijă! ‎Ne va lua o oră.
‎Trebuie să fiu acasă la cină…
‎Da, dar durează o oră dus, ‎o oră întors. Deci…
‎Vreți să mergem la cinema?
‎E ceva diferit. Putem privi apusul.
‎- Ce zici? ‎- Haide!
‎- Bine, fie. ‎- Haide!
‎- Dar să nu întârziem! ‎- Da.
‎Nu-ți face griji!
‎- Mulțumesc. Poftim! ‎- Te rog.
‎- Bine. ‎- Mersi.
‎Bună, Leda!
‎Fratele tău e aici?
‎Nu e nimeni acasă. Sunt singură.
‎Când se întoarce? ‎Voiam să-l felicit pentru examen.
‎Doi ani într-unul. Nimeni nu mai reușise.
‎Poți aștepta aici dacă vrei.
‎Întinde-te!
‎Visasem deseori să fiu singur cu ea.
‎Dintr-o dată, s-a întâmplat.
‎A fost cam ciudat.
‎Am avut un sentiment duios și ridicol
‎care, din acea zi, ‎mi-a caracterizat toate iubirile,
‎mereu un pic absurde și neterminate.
‎Poate de asta mi le amintesc atât de bine.
‎Edo.
‎Hei!
‎- Ce e? ‎- O invitație la o petrecere în Circeo.
‎Atunci am văzut-o pe Leda ultima oară.
‎Bună!
‎Uite-l! Mă duc să-l salut.
‎Leda, ce s-a întâmplat?
‎- Pot să te ajut? ‎- Nu te băga!
‎Uită-te la tine! Ești un copil.
‎Carlo cred că înoată. Haideți cu mine!
‎Te rog.
‎- Mulțumesc. ‎- Mulțumesc.
‎Stai! O să parchez, o clipă!
‎Doamne!
‎N-am mai văzut o casă ca asta.
‎Bună dimineața!
‎Pot să vorbesc cu Monica?
‎Eu sunt.
‎Bună dimineața!
‎Sunt asistentul doctorului Albinati.
‎Știți la cine mă refer?
‎Dl Albinati vă invită ‎la o petrecere la Circeo.
‎I s-a părut o idee bună, ‎fiindcă v-ați cunoscut acolo.
‎Puteți confirma?
‎- Dar Edoardo e acolo? ‎- Spune da!
‎Da! Vi-l dau imediat.
‎Transferăm apelul dv. ‎dlui Edoardo Albinati.
‎Bună, Monica!
‎Cine era?
‎Un prieten de-al meu.
‎E simpatic.
‎Măcar a funcționat.
‎Cum așa?
‎Noi doi mergem la o întâlnire, nu?
‎Sunt aici cu asistentul meu.
‎Bine. Care e planul?
‎- Venim să te luăm într-o oră? ‎- Da.
‎- Sigur ai mașina? ‎- Desigur.
‎Pik…
‎Te rog, fii cuminte!
‎- Da, scuze! ‎- Fără prostii!
‎Avem timp.
‎Mergem la mine înainte de petrecere?
‎Casa asta e uimitoare.
‎Da.
‎- Mersi. ‎- Cu plăcere.
‎- Noroc! ‎- Pentru tine.
‎Ești uimitoare.
‎Nu gândesc clar.
‎Edo?
‎N-am mai fost cu o fată.
‎Ai văzut-o pe Erika?
‎Cum mă privește? Cum mă atinge?
‎Te rog.
‎Nu mă atinge!
‎- Îi ești doar simpatic. ‎- Haide!
‎- Da? Așa e? ‎- Da.
‎Haide, Pik, te rog!
‎- Ești enervant. ‎- Așa, și?
‎Atâta tot.
‎E mai mult decât suficient.
‎E mai mult decât suficient?
‎Nu mă lua în râs!
‎Știu că mai sunt.
‎- Haide! ‎- Nu mai e nimic.
‎Calmează-te, te rog!
‎- Ce să fac? ‎- Nu face nimic!
‎Nimic, Pik, bine?
‎Nu face nimic!
‎O să vedem.
‎Ce facem acum?
‎Haide!
‎Stai, nu așa!
‎Stai!
‎Monica.
‎Ești complet nebun.
‎E timpul să plecăm.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Trebuie să merg acasă.
‎N-am putut s-o fac. Vreau acasă!
‎Pik! Unde te duci?
‎Îmi pare rău.
‎În vara aia, am înțeles ‎că nu ne putem șterge greșelile,
‎fiindcă erau sădite în școala noastră, ‎în casele noastre.
‎Erau în fața noastră, ‎dar nimeni nu le vedea.
‎Nu îndrăzneau să discute asta.
‎Aveam o mască de nevinovăție ‎cusută pe fețe.
‎Dar, deodată, în acele zile,
‎n-a mai fost nicio diferență ‎între niște puști zvăpăiați
‎și ucigași feroce.
‎Se face târziu.
‎Scuze, când vine Carlo?
‎Nu vă distrați?
‎- Ba da, dar ar trebui să mergem acasă. ‎- Da.
‎Deocamdată, rămâneți.
‎Ce, te joci acum?
‎Ce se întâmplă?
‎- Vino cu mine! ‎- Nu.
‎- Vino cu mine! ‎- Du-te!
‎Haide!
‎Sus, pe scări!
‎- Mizerabilelor… ‎- În toaletă!
‎Ce vreți de la noi?
‎Dă-te de pe mine!
‎Dacă țipați, vă bat.
‎Deschideți!
‎Deschideți, vă rog!
‎Trebuie să merg acasă.
‎Vii înapoi repede, da?
‎Nu uita să-mi suni părinții.
‎Deschideți!
‎- Vreau acasă! ‎- Dați-ne drumul, vă rog!
‎Vreau să…
‎Îmi pare rău pentru alaltăseară.
‎Pentru fratele meu.
‎Voiam să-mi cer scuze.
‎Scuze! Am făcut pană. ‎N-am putut să vă anunț.
‎Ia loc!
‎Pot să dau un telefon?
‎- Repede! ‎- Mersi.
‎Bună ziua, dnă, sunt Guido.
‎Voiam să vă spun că Angelo m-a rugat ‎să vă transmit că nu va fi acasă diseară.
‎Ceilalți antreprenori nu-s proști.
‎Da, e cu Gianluca.
‎Merg mâine-dimineață ‎la talciocul american.
‎Mulțumesc, la revedere!
‎Dar, pe termen lung, ‎ar putea fi un bumerang.
‎Pentru țară.
‎E cel mai sigur mod de a investi.
‎Dobânzile sunt scăzute, dar…
‎Știu.
‎Atunci spune-i! Convinge-l!
‎E și pentru copiii noștri.
‎Sunt și banii lor.
‎Sigur.
‎Ce e?
‎Nu ți-e foame?
‎Unde mă duci?
‎Donatella!
‎Nu!
‎E rândul tău.
‎Haide!
‎Da! Bună fată.
‎Haide! Nu te teme!
‎Dezbracă-te!
‎Haide!
‎Dezbracă-te!
‎Bună fată!
‎Ne lași să plecăm după?
‎Sigur că da.
‎N-am ajuns niciodată așa de târziu.
‎Ce le vom spune părinților?
‎Repede!
‎Te rog, du-ne acasă sau se vor îngrijora.
‎Haide!
‎Nu vom spune nimic.
‎Totul jos.
‎Nu, te rog.
‎Te implor.
‎Haide! O să vedem după.
‎Donatella.
‎Ai auzit?
‎- Ce? ‎- E o mașină.
‎Ajutor!
‎- Am fost închise! ‎- Deschideți!
‎Ajutor!
‎- Ajutați-ne! ‎- Ajutor!
‎- Ajutați-ne! ‎- Deschideți!
‎Ajutor!
‎Ce pula mea faceți?
‎Vă bat!
‎- Ați înțeles? ‎- Bine!
‎L-am ținut pe Bulgari închis aici.
‎Doar nu vă lăsăm să ne-o trageți?
‎- Nu! ‎- Termină!
‎Taci!
‎Jacques va veni în curând.
‎Șeful Marsigliesi. Ne-a zis să vă răpim.
‎- E casa lui. ‎- Termină!
‎Haide!
‎Vreau acasă!
‎Futu-i, am terminat-o cu astea.
‎Mă duc după Andrea.
‎El e Jacques.
‎Bună!
‎Salută!
‎Angelo!
‎N-ar trebui să o bați așa.
‎Nu?
‎Hei!
‎Bună!
‎Jacques, nu mă forța să mă culc cu tine!
‎Nu mai suportăm.
‎Nu-ți face griji!
‎Dacă nu vrei, nu te forțez.
‎Du-ne înapoi acasă!
‎Te rog.
‎Găsim o cale să vă ducem acasă, da?
‎Bine?
‎Dacă nu spuneți nimănui ‎ce s-a întâmplat aici.
‎Da?
‎- Ai înțeles? ‎- Jur!
‎Bun.
‎Și tu?
‎Hei!
‎Vrei să vii cu mine? Haide, nu te teme!
‎Haide!
‎Să mergem!
‎Nu, te rog.
‎Nu-ți face griji!
‎Dă-mi drumul, te rog!
‎Nu.
‎Ce e?
‎Te va adormi.
‎Te rog, nu.
‎- Te rog. ‎- Nu te mișca, îți faci rău!
‎Nu te mișca!
‎A fost atât de greu?
‎Astea două sunt inutile acum.
‎Mereu au fost inutile.
‎Nu-i adevărat.
‎Nici măcar nu-mi plac.
‎Cine, astea două?
‎Nu-și face efectul. Nu leșină.
‎- Ai încercat cu perna? ‎- Nu.
‎Am asta. Ce zici?
‎- Haide, acum! ‎- Nu.
‎Mișcă!
‎Ce îi fac?
‎Fă ceva, te rog!
‎Te rog.
‎- Să mă duc eu? ‎- Da, du-te!
‎- Dă-mi brațul! ‎- Oprește-te.
‎- Așa. ‎- Oprește-te!
‎Uite ce mi-a făcut prietena ta!
‎Aici. Și aici.
‎Ajunge.
‎Dacă nu adormi, ‎va trebui să fac o mișcare de karate.
‎Nu, te rog.
‎De fapt, da.
‎Nu mai am răbdare cu tine.
‎Zi-mi dacă preferi o mișcare de karate
‎sau o lovitură ‎cu mânerul pistolului după cap.
‎Preferi o mișcare de karate
‎sau o lovitură ‎cu mânerul pistolului după cap?
‎O mișcare de karate.
‎Alo!
‎- Mă ucid. ‎- Javro!
‎Vă rog!
‎Nu înțelegi!
‎Le putem pune în portbagaj?
‎Bine.
‎Haide, atunci!
‎Trebuie să folosiți o pătură.
‎Asta nu s-a grăbit să moară.
‎Andrea.
‎Ți-am zis să nu-mi mai spui așa.
‎Ce facem cu ele?
‎Nu știu.
‎Ocupați-vă voi de ele! ‎Eu trebuie să mă ocup de casă.
‎O să dau un telefon.
‎Îl rog pe Gianluca să le zică alor noștri.
‎Uite ce bine dorm.
‎Înțeleg, Gianluca, dar unde e fiul meu?
‎La Angelo?
‎A zis că se duce la Maurizio.
‎A! În ultimul moment.
‎Da, e bine.
‎Mulțumesc.
‎Cine era?
‎Gianluca?
‎Se întorc, totul e bine.
‎Ți-am spus, nu?
‎Erau bucăți de carne ‎și încă sunt bucăți de carne.
‎Doar prietenia noastră ne poate salva.
‎Doar frăția noastră.
‎Prieteni cu moartea, prieteni în moarte.
‎Prieteni cu moartea, prieteni în moarte! ‎La naiba!
‎La ce oră vin ceilalți?
‎Într-o oră.
‎Hai să mâncăm pizza!
‎Nu pot, trebuie să merg acasă.
‎Acasă? Ce fac aici singur o oră?
‎Habar n-am. Oricum ne vedem mai târziu.
‎O putem face când nu ne vede nimeni.
‎Bine, dar la ce oră?
‎La trei. Bine?
‎Angelo, ține!
‎Astea sunt cheile de la mașină
‎și de la poartă.
‎Ca să intri fără să faci zgomot. Bine?
‎Ne vedem!
‎Rosa'.
‎Rosaria?
‎Au plecat.
‎Rosaria?
‎Au plecat.
‎Rosaria?
‎Au plecat.
‎Rosaria?
‎Trezește-te!
‎Trezește-te, te rog!
‎Te rog. Rosa.
‎Ajutor! Sunt aici.
‎Suntem aici.
‎Vă rog, deschideți!
‎Altfel, se întorc. Vă rog.
‎Bună seara! Ce e?
‎Conform datelor noastre, ‎aveți un vehicul Fiat 127 alb.
‎A fost furat?
‎Nu, e parcat în apropiere.
‎Doar dv. îl folosiți?
‎Eu și fiul meu. De ce?
‎- Și unde e acum? ‎- Doarme în camera lui.
‎Trebuie să facem o percheziție.
‎O clipă!
‎Raffaele, ce e?
‎Du-te la culcare!
‎Mărturisesc atotputernicului Dumnezeu ‎și vouă, fraților și surorilor mele
‎că am păcătuit mult
‎cu gândul și cu cuvântul, cu ce am făcut
‎și cu ce n-am reușit să fac.
‎Doamne Atotputernic, ai milă de noi!
‎Iartă-ne păcatele!
‎După aceste evenimente, ‎unii oameni au reacționat brusc.
‎Parcă ranchiuna pe care o purtam înăuntru ‎căuta o cale să iasă.
‎Iisus, care a venit ‎să consoleze păcătoșii…
‎Nu m-am mai întors la liceul ăla.
‎În ultimul an, am plecat.
‎După crimă, ‎cartierul nostru liniștit se schimbase.
‎Oamenii de pe stradă erau suspicioși.
‎Nimeni nu se mai simțea în siguranță.
‎ȘTIINȚA LUMINEAZĂ MINȚILE
‎Acasă, fiecare mamă își scruta copilul,
‎ca să vadă ‎dacă un monstru se ascundea și în el.
‎Asta a durat o vreme.
‎Lumea și-a dat seama ‎că, dacă mături mizeria sub covor,
‎se adună un munte.
‎Apoi, treptat,
‎lucrurile au revenit la cum erau.
‎PE VREMEA MASACRULUI DIN CIRCEO,
‎VIOLUL NU ERA CONSIDERAT ‎INFRACȚIUNE ÎMPOTRIVA PERSOANEI,
‎CI A BUNELOR MORAVURI.
‎MOARTEA ROSARIEI LOPEZ ȘI TORTURILE ‎APLICATE DONATELLEI COLASANTI
‎AU ISCAT O DEZBATERE ‎ÎNCHEIATĂ ÎN 1996,
‎CÂND S-A SCHIMBAT LEGEA ITALIANĂ
‎ȘI VIOLENȚA SEXUALĂ A DEVENIT ‎INFRACȚIUNE ÎMPOTRIVA PERSOANEI.
‎CEI TREI AUTORI AI MASACRULUI ‎AU FOST CONDAMNAȚI LA ÎNCHISOARE PE VIAȚĂ.
‎ANGELO IZZO
‎IMEDIAT CE A FOST ELIBERAT ‎PENTRU BUNĂ PURTARE ÎN 2005
‎A UCIS ÎNCĂ DOUĂ FEMEI.
‎ANDREA GHIRA A MURIT ÎN MAROC ÎN 1994 ‎DUPĂ CE S-A SUSTRAS ARESTĂRII
‎ȘI A TRĂIT TOATĂ VIAȚA CA UN FUGAR.
‎GIANNI GUIDO
‎DATORITĂ REDUCERII SENTINȚEI ‎E LIBER DIN 2009.
‎DONATELLA COLASANTI A DECEDAT ÎN 2005, ‎LA VÂRSTA DE DOAR 47 DE ANI.
‎Subtitrarea: Andra Foca