Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Slyšela jsem, že od příštího roku bude o hodinu angličtiny méně.
Je to pravda?
Ano, vedení se rozhodlo…
Cože? Kvůli tomu je sem posíláme. Se sportem díru do světa neudělají.
Hrát si můžou doma.
- Musí být trilingvní. - Učí se přirozeně.
Jazyky jsou základ.
Můžeme chodit na hodinu s dítětem?
Nadané děti se ve škole začnou snáz nudit.
- Mobily jsou zakázané? - Co když je to důležité?
Používají mobily jako my propisky.
Ale modré světlo narušuje spánek.
Chtějí znovu zavést povinné zdřímnutí.
Povinné zdřímnutí? Ani náhodou! Pak nebudou spát v noci!
Moje dítě má alergii na kukuřici. Nemáte tu popcorn? I vůně je nebezpečná.
Svačiny jsou bio?
Nepodporují modré uniformy pro chlapce stereotypy?
Do školy neteře chodí trans studentka. K vám taky?
Počítáte při sportu body?
- Naše body z deseti? - Dvacet!
Šikulka!
Už jsem skoro tam!
To nebylo špatné.
Jo! Pokračuj!
Do toho!
Paráda!
DOBROU NOC VŠEM! #UZASNARODINKA #RADOST
- Dobrou noc. - Dobrou.
Promiň, ale…
Hrozně mě bolí břicho a zítra je velký den.
- Snad nestárneme? - Tím to není.
Zítra, dobře?
- Tak dobrou. - Dobrou noc.
Tak dobře.
Promiň. Můžu to sundat?
- Jo. Není to… - Není to sexy.
Myslím na to celý den.
Ještě vydrž, lásko!
Už budu!
Mami?
Mathisi!
Sakra!
Já budu mít infarkt.
Dobře, Mathisi…
Zdál se mi ošklivý sen.
Tatínek už ti říkal, že doma žádné příšery nejsou.
Vrať se do pokoje.
Chci spát s tebou.
Ne, to nejde.
Pojď k mamince.
- Ne! - Pojď sem.
Bože! Opatrně!
To snad ne!
Nejdřív mě rozpálí a pak…
Co to je?
Dej to sem!
To je mámina kouzelná hůlka.
Včera večer to byla vážně jízda. Teď menší rekapitulace.
VÝSLEDKY ZKOUŠEK
Marc Dupré nám řekl, že nikdy neslyšel žádné dítě zpívat tak dobře.
Je snem každého rodiče vědět, že vaše dítě…
bude hvězda. Promiňte!
- Nevíš, kde mám Nexium? - Ano, tady.
A prášky na spaní?
Ty tu nemáš. Tak jo!
Máma připravila Mathisovi výbornou bílou omeletu.
Dej to teď na stranu.
Ale ano, je čas na snídani. Dobře?
Já to nechci.
Mathisi!
Mathis musí papat.
Odborníci se shodují, že snídaně je základ.
Proč ten Mathis nejí?
Ahoj, zlato!
- Dobrá práce! - Co?
Dějepis za jedna.
Pracuješ někdy, nebo trávíš dny na školním portálu?
Na portálu.
- Pořád? - 100 % času.
- POŘÁD TO PLATÍ? - JO!
Vidíš!
Tohle se ti bude líbit. Nový keto chleba.
Je dobrý.
Kdo by to byl řekl, ale…
je moc dobrý.
To vidím.
Najím se ve škole.
Mathisi!
Měj se hezky.
Ahoj!
Ahoj, Rose!
- Teď dáme obrázek na stranu. - Ne!
Dej si ovoce. Ovoce je důležité.
Je moc zdravé, broučku. Dobře?
- Mathisi! - Já to nechci.
Maminka se bude moc zlobit.
Ano, rozumím, ale…
Autobusy Girard nechtějí tolik platit.
Takže, jak jsem řekl…
Je to pro ně drahé.
Takhle tu smlouvu nepodepíšou.
Martine, o tom už jsme mluvili před týdny.
Nechceme se hloupě předhánět v nabídkách.
Ne, já to chápu.
Ale možná za jinou cenu?
- A jsme u toho. - Třeba by to vzali.
Rozumíš?
Rizika jsou obrovská a marže extrémně nízké.
Když slevíme, vytvoříme nebezpečný precedent.
Vydírají tě.
CHYBÍŠ MI, MAMI.
Ne, myslím, že ne, ale…
Rozumím.
- Připravená na test z přírodních věd? - Jo, jen mě trochu bolí břicho.
Čtvrťák je…
„…nejdůležitější ročník.“
Opakuješ mi to už půl roku.
To abys neskončila jako pokladní…
„…v supermarketu“. Já vím.
Počkej.
To zvládneš.
- Kdo je moje hvězda? - Já.
- Dnes přijde učitel angličtiny. - Pro mě, nebo pro tebe?
„Jak jsem říkal, víš…“
- „Rozumíš?“ - Ne. Dobře?
Ahoj, „rozumíš.“
Ahoj.
- Čekám už 15 minut. - Já vím.
- Máš to? - Jo.
Ahoj.
- Můžu si vzít? - Jasně.
Ty jsou tak dobré!
- Všechno v pohodě? - Jsem unavený.
Včera jsem dokončil osmou řadu Hry o trůny.
To musíš vidět.
Jasně. Až budu mít tři roky volno.
Pierre-Lucu, bylo by fajn,
kdybys dnes uzavřel tu pojistku s autobusy Girard.
To budeme muset jít s cenou dolů.
Zkoušel jsem to vyjednat s vedením, ale moc to nevypadá.
Dietní sójové latté s vanilkovou příchutí, 120 º.
Počkej. Můžeš mi na to dát dýňové koření?
Co jsi říkal?
Dobrý den.
To má být dýňové koření?
Myslím, že bys měl zajet do Sherbrooku
do centrály autobusů Girard.
Pojišťovnictví je o kontaktu.
- Rádi tě uvidí. - Chtějí jen lepší cenu.
Roční obrat 200 milionů dolarů, 225 zaměstnanců, náš největší klient…
- To stojí za 90 minut jízdy. - S cestou zpět jsou to tři hodiny.
Potřebujeme to kvůli číslům.
Dobře?
Zajdu si pro kafe.
Mandlové mléko? To ne.
Ahoj.
Slyšel jsem tě mluvit s Pierre-Lucem.
- Má kuráž, co? - To jo.
Vím, že jsi jeho šéf, ale…
Myslím, že s tou cenou má pravdu.
Bojím se, že ta smlouva poškodí váš vztah
a on skončí.
Já vím, ale…
Potřebujeme tu mladou krev. Byla by škoda o něj přijít.
Má tu budoucnost.
Nejen proto, že je to můj syn.
Jasně že ne. Já vím.
Promluvím s ním.
Díky.
Pět, šest, sedm a osm.
Pořádně.
Saro, otočka je na sedm, osm.
Rose, energicky!
Energicky, Rose!
Otočka!
Tržby ve skupinovém pojištění klesly o devět procent.
V Montrealu a Lavalu vidíme růst.
Bravo, Éricu. Dobrá práce!
Nejhůř je na tom jih Québecu.
Ano, ale dnes bychom měli podepsat autobusy Girard.
To nám zvedne čísla.
A kdo bude viceprezident v Torontu?
Dala jsem doporučení, ale rozhodne Toronto, ne Montreal.
Možná budou chtít někoho z firmy. Víc nevím.
Děkuji všem.
Jedeme holky!
Rychleji, holky!
Do toho!
Rose, musíš zrychlit.
Jsi moc předvídatelná. Dobře? Jedeme.
MATHIS SPADL Z GAUČE. MOŽNÁ MÁ OTŘES MOZKU.
ASI BUDE V POŘÁDKU.
Co se děje?
Nic se neděje.
Jen musíme uzavřít pojistky.
Martine, nelíbí se mi tón, jakým se mnou mluvíš.
Jaký tón?
Jsi trochu pasivně agresivní a vyléváš si na mě svůj stres.
To se nedělá.
Promiň, ale neřekl jsem, že na to nemáš.
Máme před sebou výzvy a musíme jim čelit.
Jo, ale já neumím pracovat pod tlakem.
Možná se na to nehodím.
Chtěl jsem dělat věci jinak, inovovat.
To tady nedělám.
Jsi tu osm měsíců.
Devět. A mám pocit, že jsem pořád na začátku.
Protože jsi na začátku.
Dobře.
Podívej. Stěhuju se do Toronta.
Uvolní se tu pozice.
Jo, to je to tvoje Toronto…
Už na mě zase tlačíš.
Nechci dělat stejné chyby jako moji rodiče
a obětovat celý život kariéře.
Hledám v životě kvalitu.
Místo toho cítím tlak.
Zbraň u hlavy, neustálé snažení, v 9 ráno nástup.
Nejsem zrovna ranní ptáče.
Vždyť nemusíš dělat od devíti do pěti.
Ale nemůžeš pracovat od poledne do pěti.
Tohle je práce, ne koníček.
Viděl jsem na Netflixu TED přednášku, kde říkali, že si máš najít něco,
co tě nadchne tak, že bys to mohl dělat 24 hodin denně,
aniž bys měl pocit, že pracuješ.
A tahle práce…
to úplně není.
Pokud to chápu správně, problém je,
že v práci máš moc práce.
Tak nějak. Jo.
Tak to ale v životě chodí.
I Tom Cruise se někdy vzbudí a řekne si:
„Ne! Mission: Impossible už ne! Už mě to nebaví!“
Tom Cruise je Tom Cruise. Já nejsem Tom Cruise.
To opravdu nejsi.
Práce není jako holky na Tinderu.
Nepřejíždíš prstem…
doleva, nebo doprava, nebo…
Doleva.
Nemůžeš všechno poslat doleva.
Máš tu slušné peníze. Zaplatíš tak nájem, auto…
Materialismus mi nic neříká.
Vždycky můžu být u rodičů.
No jistě.
Jak prosté.
Potřebuju tě tu.
Promyslím to.
Ale dneska už jdu domů.
Tohle mě vyčerpalo.
- Je 11:45. - Jo, ale…
Jsem úplně vyřízený.
Není to sranda.
Takže tak…
Čau.
Vážně musíme mít v půlce června kostým dřevorubce?
No jo, tati.
Dá to dost práce se tu sejít v plné sestavě.
Ale budeme mít fotku ze sběru.
Dva roky za sebou si to ujít nenechám!
Nesnáším sběr jablek.
Jak mám předstírat, že mě to baví?
Roberte, přestaň fňukat!
Dám to na Facebook, všem se to bude líbit.
Nepovídej, komu?
Tvým sestrám, mým sestřenkám…
- To všechno kvůli nim? - Jo.
- Dobře, můžeme to vyfotit? - Jo.
Za deset, devět…
Mathisi!
To je ale číslo!
Náš malý šašek!
Mathisi, uklidni se.
Děda už se nemůže dočkat, až bude mít fotku.
Tak jo! Za deset, devět, osm…
Proboha, Mathisi!
- Martine. - Ploboha!
- Mathisi! - Tak lidi.
Za deset…
Všichni řekněte „sex“! Pěkně ze všech sil!
Sex!
Jen zkontroluju, jestli se to povedlo.
Kristepane!
Sběr jablek v červnu!
Příště to bude 4. červenec na sněhu, ne?
To by se na Facebooku všem líbilo!
Tak to dnes chodí, tati.
- Ne, ani ne. - Ale jo.
Rodiny se fotí.
Malý si sundal plínku.
Běhá s pindíkem venku!
Je roztomilý.
Nesnese dotyk látky na kůži. Frustruje ho to.
- Frustruje? - Jo.
Tak to dnes taky chodí?
- Jo. - Ne, nechodí.
Promiň, ale jo.
Vidíš tu ještě něčí penis?
Čas na pivo.
Ne všichni souhlasí.
Je nervózní a my mu chceme pomoct.
- No tak! - Jaké no tak?
Nebudeme mu dávat léky. Jestli mu pomáhá vytáhnout…
To myslíš vážně?
- Dědo? - Co?
Jaké máte heslo na wifi?
Už 15 let čekám na myčku, takže na internet si počkáš…
Vypadá to na dysfázii, dyspraxii
nebo dysortografii.
Dělá mu problém vyslovit R a Ř.
Místo R říká L.
Chce si „hlát“ s klukama. „Petlem“ a „Ladkem“.
Možná má jen přízvuk.
Je mu teprve pět, neboj.
Myslíš?
Nechci, aby byl v první třídě pozadu.
S první třídou si nedělej hlavu.
Já budu učit Jonase doma.
Děti tráví ve škole moc času.
Moc času?
Škola je dnes úschovna dětí pro workoholiky.
Připravila jsem koláč, makaróny se sýrem a salátek.
Co to máš?
Já i Mathis máme intoleranci lepku. Uvařila jsem nám veganské jídlo.
Tak teď už nás nic nepřekvapí. Dítě, co má alergii na makaróny.
Aspoň může moje melasové sušenky.
To nevím. Je v nich třtinový cukr.
Měli byste se podívat na dokument Sugar is Killing Us.
Je to na Netflixu a je to neskutečné.
Třtinový cukr není pravý cukr.
Přesně. Je v něm melasa.
Nevadí. Přinesla jsem datlový moučník.
- Ve víně je taky cukr. - To máš pravdu!
Večer si ale dáme rádi dvojku vína.
Nic se nesmí přehánět.
Chtěl bych připít na mámu a tátu.
Děkujeme za pohoštění, je to od vás moc hezké.
Na mou lásku,
na dnešní focení a šťastné vzpomínky. Díky.
A na Rose.
Dnes jsem šel na školní portál.
Z přírodních věd máš jedničku.
A to je pokročilejší třída, nic jednoduchého.
Výborně, jsi moje hvězda!
- Dohoda je dohoda. - Vyřešíme to doma, ano?
O co jde?
Když dostanu jedničku, dá mi 100 dolarů. Za dvojku 50 dolarů. Za trojku nic.
A když dostaneš čtyřku, tak mu dáš dvacku?
Ne.
Vymysleli jsme motivační systém, aby nedopadla jak ti dnešní mileniálové.
To je vše.
Už je čas.
Někteří se nají před námi.
Akciové trhy klesly o dvě až pět procent.
Výborně. A teď už sport.
Toronto vede v baseballu, hokeji i fotbale.
Je z Montrealu město břídilů?
Konečně jsem mluvil s tím chlápkem ze stránek se statistikou.
Přidá tam ty dvě asistence, co zapomněl.
Dobře.
- Máš dnes tanec? - Ne, zítra.
Dnes se budu učit u Cathou, tak se navečeřím tam.
Ahoj.
- Kdo je moje hvězda? - Já.
Kdo je moje hvězda?
Čau.
Říkal jsi, že přijde, ale vůbec tu nebyl. Budu muset vzít nabídku konkurence.
Ne, pane Girarde, počkejte…
Bohužel mu do toho něco vlezlo. Postarám se o to sám.
To je tak neprofesionální.
Nedokážete ani přijít a ukázat, že o nás stojíte.
Co teprve, až pošlu stížnost.
Omlouvám se, pane Girarde. Volají mi z dcery školy.
Jen zjistím, jestli je vše v pořádku.
- Haló. - Tady Lyne Blouinová, ředitelka gymnázia.
- Co pro vás mohu udělat? - Chtěla bych s vámi mluvit o Rose.
Poslouchám.
Ne, osobně. Teď.
To nepůjde, mám něco v práci.
Je to důležité.
Jedu tam.
Pane Girarde!
Pane Girarde? Haló?
Dobrý den, jdu za paní…
Díky.
Co se děje?
MÁMA: MÁM TĚ RÁDA
To jako vážně?
- Díky, že jste přijel tak rychle. - To nic.
Rose říkala, že je její matka v zahraničí.
Do zítřka je na turné po Evropě.
Co se děje?
Asi jste si všiml, že Rose už má několik týdnů vynikající známky.
Známky? To ano, máme moc radost.
Víme, jak je čtvrtý ročník pro Rosinu budoucnost důležitý.
Takže jsme vymysleli systém, jak ji motivovat.
Po škole se ale říká,
že si Rose kupuje testy z minulých let.
Co prosím?
Rose si kupuje testy.
To není možné.
- Pořád se učí. - Rozumím.
Ale otevřeli jsme Rosinu skříňku…
a potvrdilo se,
že Rose měla u sebe testy z minulých let.
Vaši učitelé používají každý rok ty samé testy?
To je skandál. To je tak neprofesionální.
Nechci Rose bránit…
V její skříňce jsme také našli…
Bonbóny s THC,
Xanax a další prášky, které vyměnila za testy.
Pokud vám doma chyběly prášky na spaní…
Rose je až do zkoušek vyloučena. O příštím roce si promluvíme později.
Ahoj! Vy už jste doma?
- Rose, pojď sem! - Ne!
Pojď sem!
Kráva dělá: „Bů!“
Co se děje, Martine?
Řekni mi to.
Kachna dělá: „Kvák!“
Uvědomuješ si…
že jsi mohla propadnout?
Je mi to fuk.
Uvědomuješ si, jak to ovlivní tvé hodnocení?
Budeš vypadat jako lhářka, podvodnice a fetka.
Žádná uznávaná vysoká škola tě nebude chtít!
Tak ať.
Ničíš si budoucnost!
- Martine, je tu Mathis. - Ať to slyší!
Nebudu to opakovat.
Těch peněz a úsilí, co nás to stálo. Co řeknou lidi?
Je to moje pověst, ne tvoje.
Ne, holčičko.
Nosíš moje jméno. Je to naše pověst.
Proč?
Proč, Rose?
Jak to mám vědět?
Jak… Děláš si srandu?
Bez podvádění nedostanu jedničky
a nepůjdu na školu, kde mě chceš.
Protože jsem blbá.
Přestaň říkat, že jsi blbá.
Kráva dělá: „Bů!“
A ty drogy?
Proč drogy?
Ztlum tu pitomou věc!
Já nevím jak.
Neříkej mi, že ti drogy pomáhají mít lepší známky.
Haló.
-Co? - Mluvím s tebou!
- Poslouchám tě! - Proč?
Asi proto, že když jsem zhulená, je mi všechno u prdele.
Všechno je mi ukradené. Škola, matika, hokej…
Ty jsi mi ukradený.
Běž do svého pokoje. Od půl desáté máš zaracha.
Dej mi mobil. Na smsky zapomeň.
Mám iPad.
- Dej ho sem. - Potřebuju ho na úkoly.
Nebo chceš, abych rupla?
Kráva dělá: „Bů!“
Co se stalo?
Kristepane!
Klistepane!
Jsi v pohodě?
Já jo.
Ale naše dcera…
byla vyloučena ze školy.
Já vím.
- Ty jsi to věděla? - Mluvím s ní i z Evropy.
Možná víc než ty.
Od chvíle, co jsi mě opustila…
Co jsme se rozešli.
Od chvíle, kdy ses rozhodla rozbít naši rodinu,
s ní bydlím já.
Každý den.
Tobě se to lehko říká, ale pro mě i pro ni je to těžké.
Podváděla celé týdny.
Nechci to zlehčovat, ale všichni podvádí.
Ji bohužel přistihli.
Tak hlavně že to nezlehčuješ!
Tady. Tvoje léky na uklidnění.
ISABELLE (PRÁCE): UZAVŘEL JSI AUTOBUSY GIRARD?
Je to, jako bych ji teprve poznával.
Jako bych neznal vlastní dceru.
Je to strašně ponižující!
Takže je to všechno o tobě?
Samozřejmě že…
Mrzí mě to.
Nemrzí, stydíš se za ni. V tom je rozdíl.
Jo, stydím se.
Když slyším: „Dcera je v nároďáku.“
„Studuje medicínu nebo technickou.“ Co řeknu já?
„Moje dcera lepí umělé řasy v zaplivaném salónu.
To je práce snů!“
No a? Tak bude lidem dělat řasy.
Copak to nechápeš?
Proč se ji nesnažíš pochopit? Pochopit, proč je tam, kde je.
Já jen chápu, že jsme byli až moc tolerantní.
Moc měkcí.
Ale ano. Musí nést následky.
Musí to bolet.
To neříkej.
Zkusíme terapii.
MARIE-SOLEIL: PŘIJĎ VČAS.
Sakra.
Musím jít. Mathis má promoci.
Promoci? Kolik mu je?
Pět. Promoci ve školce.
Diplom za hraní a chození na záchod?
Léo!
Chci být hokejista.
Chanel.
Až vyrostu, budu doktorka.
Margaux.
Až vyrostu, budu premiérka.
Mathis.
Až vyrostu, budu…
budu kadeřnice!
Astronaut.
Astlonaut!
Chce být astronaut. To je sladké, viď?
A přišel na to úplně sám.
Přestaň!
- Musím to vzít. - Ne, Martine.
- Minutku. - Ne.
- Hned se vrátím. - Jako vážně?
Ne, Isabelle. Máš pravdu.
Myslel jsem, že se o to postará Pierre-Luc…
Řešili jsme něco doma. Hned se na to vrhnu.
Ano.
Nasaď si čepici a drž v ruce diplom.
- Ne! - Ano, úsměv!
- Ne. - Broučku, prosím.
Udělej mámě radost.
- Ne! - Mathisi!
Co to děláš? Nech toho.
Rozbil jsi ji. Ti kluci!
#USPECH #SIKULKA #RADOST #HRDOST #PROMOCE
#DETI #RODINA #RADOST #MOMENTKA
Koukněte na něj!
Že mu to sluší?
Páni, ten obřad, oslava, promoční čepice, to je…
To teda.
Já vím. Někdy mi to taky přijde přehnané. Ale dělají to všichni.
A já nechci, aby jako jediný neměl promoci,
diplom a večírek. Chápeš, ne?
Když si nejsem jistá, tak to prostě udělám.
Když už děláme ten sádrokarton, nechtěl jsi tu televizní kout?
Ne, nech to být. Domácí kino udělám později.
Domácí kino? Budeš to muset odhlučnit.
To nevadí.
Rose pořád trénuje a myslím, že Mathis bude taky hrát.
Bože, občas to už přeháníš.
Za každý bod mu dáš 10 dolarů?
Víš, co mně přijde přehnané? Kojit dítě, které má víc zubů než jeho táta.
Kluci, to už stačí…
Nic se ale nevyrovná Rosině referátu na dějepis.
Dostala jedničku. Dokonce s hvězdičkou.
Za prezentaci v PowerPointu, kterou udělal grafik z tvé práce.
A pak se divíte, že podvádí?
Nech si ty kecy, chytrolíne.
Mě nebude poučovat člověk, co jezdil deset let sdílenými auty.
A co jako?
Proboha, kluci, už dost!
Problém je, že svoje děti moc posloucháte.
Děti ale některým věcem nerozumí.
Nejsou to úplní lidé.
- Slyšel jsem dobře? - Myslím, že jo.
Člověk je chce povzbudit.
Nejstarší dcera chce na konkurz do televizní taneční show.
Takže dobře tančí?
Moc ne, ale co jí mám říct?
„Promiň, zlatíčko, ale nejsi dost dobrá.“ Zničí jí to sebevědomí.
Ale co když se ztrapní v televizi?
To by bylo příšerné.
Ztrapnit se v živém vysílání.
- Pak by musela chodit roky na terapii. - Co teda budeš dělat?
V týdnu, kdy je konkurz, máme lístky do Disneylandu.
Tím se to vyřeší.
- Tak se vyhneme tématu i zklamání. - To není špatný nápad.
Hej! Říkala jsem ne moc daleko!
Děcka dnes neví, čí jsou, protože se ničeho nebojí.
Nemají strach z rodičů, učitelů, policajtů, z ničeho!
Strach je přitom skvělý motivátor.
Já když byl kluk a přišel pozdě domů,
bum! Vařečka!
Když jsem byl drzý, vařečka!
Když prohráli Habs? Výprask vařečkou!
Občas jsem si nemohl sednout.
Třísky v zadku?
Co?
To ještě neznamená, že bít děti je v pořádku.
- Vás jsem nikdy neuhodil. - Ale jo.
Jak jsi to říkal? Pohlavky?
Ve srovnání s tím, co jsem zažil já, je pohlavek nic.
To byla laskavost, chlapče!
Nech si ty výchovné rady.
Dnešní puberťáci jsou…
- oříšek. - Myslíš?
Nejsou tak hrozní, jako jsme byli my.
Stephe…
Připomínám ti, že u Rose našli drogy.
Jo. Ty jsi ale v 16 taky hulil trávu.
- Co? - No tak, tati. Vždyť o nic nejde!
Já vím, že si Thomas taky někdy zahulí.
Smrdí od toho celý sklep!
Cože? Tvůj kluk doma hulí trávu a ty ho necháš? Ty ses zbláznil.
Jsem radši, když to dělá pod dohledem a v bezpečí.
Takže když bude chtít heroin, tak mu to radši sám píchneš,
aby neměl bebíčko?
Až bude mít Rose první sex,
chceš, aby to bylo doma, nebo v nějaké uličce?
Radši bych, aby to nedělala.
Já nejsem její kamarád, jsem její táta.
O takových věcech nemluvíme. A mít před rodiči tajemství…
je součást dobrodružství.
Jasně, jako kupovat si tajně testy.
Přesně to udělala a tobě to vadí.
Díky.
Rose je velmi inteligentní děvče.
Hodně jsme mluvili o její únavě,
nespavosti, nechuti k jídlu, bolestech břicha,
kožních problémech, úzkosti, nízkém sebevědomí.
Myslí si, že je tlustá a ošklivá.
Cítí se tak už dlouho?
- To opravdu řekla? - Ano, přesně to řekla.
- No… - Počkej, ty sis ničeho nevšiml?
Chceš říct, že za to můžu? Ty s ní pořád mluvíš, ne?
- Mluvím. - A co jsi teda udělala?
Ty si tancuješ někde v Barceloně, zatímco já mrznu na tribuně.
Tohle není o tobě.
Nechceme tu na nikoho ukazovat prstem. Rose má typické příznaky deprese.
Deprese spojené s úzkostí, hlavně v souvislosti s výkonem.
Promiňte, ale…
To myslíte vážně? Deprese v 16 letech?
V 16 nemůže mít deprese.
Její jediná starost je, aby nedošel krájený chleba.
Víš, Martine, deprese může přijít kdykoli.
Tak to pardon.
Už mlčím. Ty jsi tu odbornice na deprese.
- Jdi někam. - Není to dědičné?
Je jí teprve 16, ale už má hodně nabitý program.
Bojí se, že vás zklame.
Že tebe zklame.
Jsem na Rose nesmírně hrdý.
Pořád jí to říkám.
Měl byste přestat říkat: „Věřím ti. Jsi nejlepší. Dokážeš to.“
Tím tlačíte.
Je to moje hvězda!
Právě to musíte přestat říkat.
Vždycky doporučuju o věcech mluvit, spíš než trestat.
Když mi někdo říká hvězdo, tak to neberu jako urážku.
Prozatím navrhuju, aby si dala od všech aktivit přestávku.
A nejspíš by měla brát léky proti úzkosti.
Jasně. Prášky.
Už se sama léčí konopím.
Měl byste s ní trávit víc kvalitního času.
To nebude problém. Už s ní trávím čas.
Děláme společně spoustu věcí.
Trávíme hodně času jako rodina.
Za týden strávím s dětmi víc času
než můj táta za celý rok.
Kvalitní čas.
Bavíme se tu o kvalitním času.
Udělá jí to dobře.
- To platí i pro vás. - Pro mě?
Vaše nepřítomnost zanechala velké prázdno.
Zajímavé.
- To není to samé. - No jistě.
Cestuju za prací. Nemám na výběr.
Vždycky máme na výběr.
Máte na výběr.
- Přestaň. - Vždycky.
To řekl on. A ty sis ho vybrala.
Také můžete s Rose společně večeřet bez televize, bez telefonu, bez iPadu.
Jasně.
Můžete změnit způsob, jak s ní mluvíte.
Místo rozkazování jí pokládejte otázky.
„Kdy se půjdeš umýt?“
Spíš než: „Jdi se umýt!“
Nebo: „Myslíš, že bys mohla vyprázdnit myčku?“
A ne: „Vyndej nádobí z myčky.“
O takové věci bych ji neměl prosit, ale budiž.
Dotazy, ne rozkazy. Chápu.
Asi jste to nechal zajít moc daleko, pane Duboisi.
Jsem rád, že tu nikoho neobviňujeme.
Nemůžu za to, že jsem špatný rodič.
Můžou za to mí rodiče, nebo ne?
Není to tak? Je to jako nekonečný řetězec.
Předáváme to dál, ale předáváme sračky. Je to tak?
Já to nechci.
Mathisi!
To je něco!
Musím najít způsob, jak přesměrovat jeho agresi.
Ty nic neřekneš?
Je to dítě. Nech ho.
To se někdo má.
Tady, dívej se na iPad.
Odlož ten…
Mohla bys prosím odložit ten telefon?
On ho může mít a já ne?
Je mu pět.
Fajn.
Trošku se uvolníme.
Dobrá písnička, ne?
Jo, pokud žiješ v roce 2018.
Dobře.
Mohla bys přestat být tak ironická?
Myslím, že muzikanti jsou skvělí.
Chtěla bych mít takový talent, ale člověk musí začít už odmala.
Justin Bieber prý začínal ve třech letech. Ve třech už hrál na bicí!
Řekni…
Řekla jsi trenérce, že nebudeš na víkendových zápasech?
Jo.
Nechceš se nám s něčím svěřit?
Jako s čím?
Já nevím. Terapeut říkal, že tě trápí hodně věcí.
Martine, zrovna večeříme.
Můžeme…
pro tebe něco udělat, aby ti bylo lépe?
Mohl bys se mnou přestat mluvit jako s debilem?
Po večeři bychom si mohli zahrát deskovky.
- Co? - Rodina tvého bratra je miluje.
A taky nechávají syna srát na trávník.
Dobrý nápad, zahrajeme si.
Jak se to hraje?
Všichni si vezmou kartu a dají ji na čelenku.
A pak se otázkami snažíme uhodnout, co na kartě je.
Jen otázky, na které se dá odpovědět ano nebo ne.
- Je to všem jasné? - Jo.
Já chci taky hlát.
Ne, je to moc složité.
Já chci hlát!
Jsi ještě malý.
Ne, není, Mathis a máma budou tým. Dobře?
Může si Mathis vzít kartu?
- Žilafa! - Ne, Mathisi!
- Mathisi! - Ne. Není to „žilafa“, ale „žirafa“.
O to tady asi nejde.
Já vím. Dobře,
Mathis si vezme jinou kartu, ale tentokrát se na ni nebude dívat.
Dobře. Rose! Teď ty.
Dobře. Jsem…
- Fotbalový míč! - Proboha!
- Martine! - Ploboha!
Já to věděla. Kašlu na to.
Počkej! Teprve jsme začali!
- Nemá to cenu. - Sedni si.
Já začnu.
Ukážu vám, jak se to hraje. Mathisi, ty buď tiše.
- Jsem muž? - Ne.
- Takže jsem žena? - Ne.
Když se netrefíš, ptá se další, ne?
Jsme jen tři, tak hrajeme jinak.
Jsme čtyři.
- Změníme pravidla, jak se ti to hodí. - Nejsem muž ani žena. Jsem zvíře?
- Ne. - No, vlastně jo.
To není zvíře.
Je to část zvířete.
Otázka byla: „Jsem zvíře?“
A ne: „Byl jsem zvíře, než jsem skončil na talíři?“
- Proč to rovnou neprozradíš? - Odpověď zní ne.
Slanina!
Kurva, Mathisi!
Kulva!
Jak to mluvíš! Taky může hrát.
Jasně, on může všechno!
Neví, která bije, a jen kazí hru!
Tak se mnou nemluv.
Slanina! Jak by to mohl někdo uhodnout?
- Kašlu na to. - Ne, počkej!
Počkej.
Pořád hrajeme.
- Ta hra je debilní jako tahle rodina! - Tak to ne!
Špatná jsi tu ty a akorát Mathise kazíš.
To ty ho kazíš! Mluvíš s ním ve třetí osobě!
Mathis je rozmazlený spratek a můžeš za to ty!
Hlavně že ty jsi vzorná dcera!
- Buď zticha, nejsi moje máma! - Rose!
Ne, Marie-Soleil je naštvaná?
Ale ne, copak se Marie-Soleil stalo?
- To by stačilo. - Jdi do hajzlu.
Rose! To by stačilo!
„Rose“? To je všechno?
Tvoje dítě… tvoje dcera…
je stejně pitomá jako ty!
Měl to být kvalitně strávený večer!
HITLER
U ROBBIEHO BUDE PÁRTY. PŘIJDEŠ?
NEVÍM. MÁM MOC UČENÍ.
Ahoj, všichni!
Je to skvělé, uvidíš!
Prospěje nám to. Doma je teď dusno.
Jak hned zjistíte, moje metoda je velmi hravá a praktická.
Začneme něčím snadno uchopitelným,
co vás ale bude moc bavit.
Je to cvičení s papírovými koulemi.
Tady. Postavte se na podložku.
Nohy rozkročte na šířku boků.
Zhluboka se nadechneme
a všechnu energii nasměrujeme do středu, do srdce.
A teď všechnu frustraci, co v sobě máte,
nasměrujte do papírové koule. Přesně tak. Do toho.
Uděláme velký krok doprava
a pokrčíme kolena, abychom se spojili se zemí.
Ty taky, chlapáku. Tak.
Teď se znovu zhluboka nadechneme,
natáhneme levou ruku před sebe a pravou za sebe
a s výdechem odhodíme všechen vztek.
Tak, správně! Všechen vztek musí pryč.
Výborně, to je ono!
Takže místo toho, že se budete zlobit na brášku, sestru
nebo dokonce na mámu,
vezmete kouli vzteku a odhodíte ji.
Cítíš, že je vztek pryč?
Au!
Neviděl někdo Pierre-Luca?
Je na festivalu indie hudby.
Kde?
Indie, to je hudba, ne město.
Tady. Tohle nám poslal.
Vypadá, že je na šrot.
#PRAZDNINY #BEZVEDOMI
Sakra.
Je všechno v pořádku?
Autobusy Girard od nás odešli.
A sakra!
Já vím.
Všechno je teď tak složité.
V práci, doma…
Dcera má problémy.
Rose?
Proč, je nemocná?
Není nemocná, ale má…
trochu problémy.
Chodíme k psychologovi.
U nás taky, s nejstarším synem jsou teď problémy.
Kouří.
Hodně.
Moc.
Trávu.
Bere antidepresiva a prášky na spaní.
Dny tráví u videoher, zabíjením.
- Je 12. na světě v Killing Gap. - Na světě? Páni!
- Páni. - Díky.
Žena si ale myslí, že je závislý na internetu.
Bojí se nechat ho samotného, aby si něco neudělal.
- A co studium? - Skončil.
Je mu 20, nemůžu ho nutit.
Když ho vyhodím z domu, kam půjde?
Je to v háji.
A nemůže mít Rose poruchu pozornosti?
- To nevím. Proč? - Dcera ji má.
Měla úzkosti a nemohla se soustředit. Dávám jí Concertu a je to lepší.
Vážně?
Trpí tím mnoho lidí, kteří jsou příliš kreativní.
Steve Jobs, Walt Disney, Mozart…
Justin Timberlake.
Vážně?
Až ti skončí turné, můžu bydlet u tebe?
- Chceš odejít od táty? - Přemýšlím nad tím.
Tak to záleží.
A co škola?
Táta chce, abych šla na anglický nulťák medicíny
a získala hokejové stipendium.
Neptala jsem se, co chce táta.
Kam chceš jít ty?
Moc nevím.
Řekne: „Já platím, já rozhodnu.“
Jo, ale co ty? Kam chceš jít ty?
Já nevím.
Nic mi nejde.
To není pravda.
Jde ti spousta věcí. Sport, umění, jazyky.
Krásně tančíš.
Možná bych chtěla zkusit fotografii na Vieux Montréal.
- To zní dobře. - Byla bych kousek od tebe.
Jo. Byly bychom spolubydlící.
Ale kdybych dostala hokejové stipendium, tak by byla hloupost to odmítnout.
Jen pokud chceš jít na vysokou.
V dnešní době bez titulu nemůžeš nic.
Vzdělání mi otevře dveře. Nechci být prodavačka v supermarketu.
To by byla hrůza.
Co je?
Vybraly jste?
- Já si dám kuřecí prsa. - A příloha hranolky, nebo salát?
Salát. A zálivku vedle.
- A k pití? - Jen vodu.
Máte poutine? Pořádně kalorický?
Ano, poutine se slaninou je naše specialita.
Výborně, ten si dám.
A ještě skleničku vína.
- Promiňte! - Ano?
Rozmyslela jsem si to, dám si taky poutine.
- Jo! - A colu, prosím.
Ještě chodíš s tím mladým hokejistou?
Mami.
Spala jsi s ním?
Mami, nekřič tolik!
- Spala jsi s ním! - Mami!
Díky. Bylo to super.
Kdybys potřebovala poradit s láskou, tak dej vědět.
Dobře, tak ahoj!
Na kluky jsem expert.
- Máš tu učitele angličtiny. - Jo.
Počkej.
Doufám, že nebudeš vyvádět…
Vezmu Rose k neuropsychologovi, jestli nemá poruchu pozornosti.
Jak tě to napadlo?
Vysvětlilo by to její nálady, problémy ve škole, nedostatek přátel.
Kamarády by měla, kdybys jí někdy dal volno.
Nemáme co ztratit.
Kdyby se to potvrdilo, může brát Concertu.
- Concertu? - Jo, Concertu.
Steve Jobs, Walt Disney a Mozart to taky měli
a zvládli to.
Mně je Mozart ukradený.
- Chápeš mě? - Nadopovat ji prášky.
Je to snazší, než se jí věnovat, viď?
Ty ji vidíš jednou do měsíce a chceš mě poučovat?
Fajn.
Tak zatím!
Ahoj!
Učitel už je pryč?
Jo, už jsme skončili.
Super.
U Robbieho je dnes večírek. Můžu jít?
Robbie!
Můj oblíbenec.
Borec, co si myslí, že by mohl hrát v NHL.
To je jedno. Budou tam všichni.
Rozumím, ale…
vyloučili tě ze školy.
Takže nemůžeš chodit na školní večírky.
Není to školní večírek.
Jdou tam všichni kamarádi, mám právo je vidět.
Já to chápu, ale…
Máš už jen dva týdny.
Dva týdny na přípravu na zkoušky.
Za dva týdny můžeš pařit s kamarády celé léto.
Soustřeď se, Rose.
Chápu.
Nevíš, jestli byl dnes Mathis na velké?
- Hmm? - Nebo včera?
Nevím, proč?
Vůbec se mi to nelíbí.
Než půjde do školy, musí se naučit chodit pravidelně. Kruci.
Chudák kluk. Zdědil mou střevní flóru.
Takže odmítá jíst, špatně vyslovuje souhlásky
a zapomíná se jít vysrat.
Ten se nám teda povedl.
Panebože! Podívej!
Děti si hrají ve vaně s kartáčky rodičů.
- Kdo? - Děti tvého bratra. Podívej.
To jsou hrozní hipíci!
Budou mít pusu plnou fekálních bakterií.
Ty máš fakt fekální obsesi.
Poslouchej.
„Nedělejte si s pokojem puberťáka starosti.
Je to jeho způsob sebevyjádření.“
„Drazí rodiče, veďte si deník pocitů.“
Nebo tohle: „Vezměte si volno a jděte s puberťákem do muzea.“
Ti se zbláznili.
Nechte si plivnout do obličeje: „Ještě, prosím!“ Jako vážně?
Počkej, tady.
„Večer je nejlepší pro klidné rozhovory.“
„Jděte jim popřát dobrou noc, jako když byli malí.“
To není špatné.
„Každý den jim řekněte, že je máte rádi.“
Kdybys byl otevřenější, uznal bys, že to nezní zas tak špatně.
- Obhájce je vždycky poblíž. - Ne.
To cvičení se vyplácí. Sekne ti to.
Díky.
Mami?
Co?
Tohle dítě neumí kadit, neumí spát.
Vrať se do pokoje.
Zdál se mi ošklivý sen.
Nezačínej s tím zase.
Žádné příšery tu nejsou. Jdi si lehnout!
Přestaň dělat blbosti.
Mathisi!
Chci spát s vámi.
- Tak dobře, pojď sem. - Ne!
Pojď k mamince.
MILUJU MATIKU!
Zhasneme obrazovky, je čas spát.
Sakra!
VOLÁTE: ROSE
RODINNÁ SÍŤ NAJÍT ZAŘÍZENÍ
MOBIL ROSE
Do hajzlu!
Nejde to, co?
Co děláš?
Ne.
Co ty děláš?
Rose.
Ahoj.
- Ahoj. - Jsi v pořádku?
Jo. Jen…
jsem jen unavený. Čtvrtletní zpráva.
Chtěla jsem ti říct, že…
zítra se rozhodne Toronto.
Bezva.
Vyhlídl jsem si pár domů.
Martine, ty už jsi doma?
- Ahoj! - Zdravím!
Sophie mi řekla, že je těhotná!
Čeká kluka!
Gratuluju!
Víme, že je to kluk,
protože Daniel trval na klukovi,
tak jsme jeli do Atlanty na speciální kliniku.
Gratuluju.
Jak říká Daniel:
„Habs potřebují centra, tak jim jednoho uděláme!“
To je dobré!
- Rose je dole? - Jo, dole.
Jsi v pořádku?
Jsem v pohodě.
Připravená na zkoušky?
Neboj, udělám to. Přijde mi učitel matiky.
Nechceš jet na pár dní k dědovi?
To je princezna Venuše!
Mathisi!
Vrať mámě kouzelnou hůlku!
Promiň, Sophie. Počkej chvilku.
Jen my dva, bez Mathise a Marie-Soleil.
Tak jo.
Jo.
To ne.
- Hej! Tu mám rád! - Tahle je dobrá!
Ne!
Tati!
Proboha!
- Ne. - Tati!
Ježiš, tváříš se hrozně, když zpíváš.
- Hrozně? - Tváříš se takhle: „Ach.“
- Fakt. - Ty nepoznáš talent.
Ahoj!
Ahoj, tati.
Ahoj.
A už skáče! Z útesu dolů!
Skočil placáka přímo na koule. Myslel, že o jednu přišel.
Táto, ty i strejda jste byli šílenci!
Neukazuj jí to, tati.
Zapomněla jsem, jak jste vyváděli!
To jsme spolu nikdy nedělali.
Je to jako skokánek u bazénu. Na útes už mě nedostaneš.
- Kdy se z tebe stala taková padavka? - Když máš děti, začneš se bát hodně věcí.
Dostane to Éric?
Jen se to povídá. Nic není potvrzené.
Nemůžu uvěřit, že to dostane ten kokot!
Možná to není pravda.
To se stává.
Musím jít.
- Dám ti vědět. - Ahoj.
Jak to, že máš signál?
Vzal jsem si sem kafe a zabralo to.
Mám tu jednu čárku.
Hej!
Nechcete jít na ryby?
A berou?
Nevím. Rybaření nesnáším.
Tak k čemu ta výbava?
Staré lidi to baví. Myslel jsem, že mě taky bude.
Ale je to příšerná nuda!
Takže…
co ten útes?
Hmm?
Půjdeme si zaskákat?
Ne, nejdu tam.
Proč?
Nechce se mi. A voda je ledová.
Že by tatínek dostal strach?
Nech toho, Rose.
No dobře. Máš strach, viď?
Tatínek se bojí.
Tak dobře.
Vezmi si plavky.
UŽ JE ROZHODNUTO. DOSTAL TO ÉRIC. MRZÍ MĚ TO.
Tati.
Řekli jsme žádné telefony.
Je to důležité.
ISABELLE (PRÁCE) MŮŽU TI ZAVOLAT?
To je vždycky.
Opatrně.
Převrátíme se. Musíme být vyvážení.
Já jsem tady, tak ty musíš doleva!
Tak pardon!
Jestli budeš takový, vytáhnu si mobil.
Ne, ty pádluj.
- Pádluju. - Přidej.
Ty nejsi nikdy spokojený.
Jasně! Kdo chtěl jít na útes?
Ty, je po tvém, tak pádluj.
Co asi dělám?
Víš co, jedeme zpátky.
Jasně, proč by ses snažila?
Vzdát to, to umíš dobře! Vždyť o nic nejde, tak co se snažit.
Dej mi pokoj.
- Jednou mi poděkuješ. - O nic jsem se tě neprosila.
Kdo chtěl jít do soukromé školy? Doučování, hodiny tance, hokej?
Ne, ty jsi nikdy o nic neprosila.
Přestaň, nebo skočím a plavu zpátky.
Jo, jasně.
Udělám to.
Tak dělej.
Super! Výborný nápad.
Ve vodě, bez záchranné vesty.
Chceš ukázat, jak jsi odvážná?
A za chvíli mě začneš prosit, abych ti pomohl zpátky?
Teď jsme v tom spolu! Když to vzdáš, utopíš se.
- Utopíme se oba. - Ne!
Když se utopím, tak sama. Ne my dva.
Je to můj život, ne náš!
Už tě mám dost!
Mám pocit, že dělám všechno špatně.
S tebou si přijdu jako nula.
Jak chceš vyhrát, když si říkáš nula?
Mluvíš jako nula.
Nech už mě být!
A ty jsi snad vítěz?
Dostal jsi to debilní povýšení?
Nedostal.
Jsi nula. Jsi podprůměr stejně jako já,
protože já jsem dcera nuly!
Já si to aspoň přiznám!
To je všechno?
Jo.
Dobrý den, pane Duboisi! Jak se dnes máte?
Vrátí se Rosy brzy, nebo…
Ne.
Dnes žádná angličtina.
Prosím?
Můžeš domů, Jean-François.
- Opravdu? - Ano.
Dobře, na shledanou.
#UZASNARODINA #RADOST #TATA
#UZASNARODINA #RADOST #DETI
Chybí ti.
Prospěje jim být chvíli spolu.
Ještě že tě mám.
Jsme skvělý tým.
Tým?
Jaký tým?
No, ty, já…
- Naše rodina. - Myslíš svůj tým.
To jo.
Je pravda, že jsem v tvém týmu.
Ale ty v mém nejsi.
Nejsi unavená?
Bože, ta tvoje blahosklonnost.
Ty vůbec netušíš…
jaký je to tlak být matka.
Školka, praní… Řešit, jestli snědl dost zeleniny,
jestli má rovné zuby, jestli mu jde přetáhnout předkožka!
To všechno a zároveň být přítelkyně a žhavá milenka,
co cvičí a hlídá si stravu, aby byla sexy.
Takže jo, někdy jsem malinko unavená.
Můžu ti nějak pomoct?
Prostě přestaň nabízet řešení a vyslechni mě.
Poslouchám.
Proč asi trávím dny čtením o vývoji dítěte?
Protože ty to neděláš!
- Ne, tak to není… - Vypadám jak magor.
Tobě je to fuk a já se snažím za tebe,
čtu články, časopisy a bichle jako The Baby and the Bathwater,
které mi připomínají, že moje výchova stojí za hovno.
Ale tobě je to jedno. Úplně fuk.
Ne, jen to není mé první dítě a jsem víc v klidu.
Ale pro mě je první a jiné nemám. A to se asi nezmění, co?
Když jsem pracovala, měla jsem tým. Když bylo potřeba, pomohli mi.
Ale když to zvorám jako matka…
je konec.
Tohle už jsme probírali.
Jo, měli jsme dohodu, ale ta už neplatí.
Potřebuju pomoc, Martine.
Přijdu si ztracená.
Už ani nevím, kdo jsem, jakou mám hodnotu.
Jako matka, jako žena.
- Nech mě mluvit! - Pst! Vzbudíš malého.
Stejně ho nepůjdeš uspat ty, tak co?
Prožívám rodičovské vyhoření.
Já už toho parchanta nesnesu!
Proč jsi mi to neřekla dřív?
Protože tě nechci zklamat.
Rozumím Rose.
Všichni se v tvém životě snažíme být dokonalí
a dělat věci správně,
abys na nás byl hrdý.
Abychom byli v tvém týmu.
Sluší ti to!
Říkala jsem to.
Líbí se mi, když se usmíváš.
Děkuju.
- Vidíš, jak na tebe zírají? - Nevím.
Dívali se po tobě.
Nevím, jestli mám být hrdá, nebo jim jednu vrazit.
Moje holčička!
Nemůžu uvěřit, že už jsi žena!
To řekni tátovi!
Bude mi 17, ale on dělá, jak kdyby mi bylo osm.
Zapomeň na něj.
Co se stane s mámou, zůstane mezi námi.
Hele, kdo je tady!
Ahoj, fešáku!
- Jak se daří? - Dobře a ty?
Dobře. To je Robin.
- Caroline. - Ahoj. Těší mě.
- Robin, těší mě. - Rose.
- Odkud ses vrátila? - Z Paříže.
Tady je moje holka.
- Půjdu domů. - Ještě pět minut.
Klidně zůstaň, zavolám si Uber.
- Vezmeš si Uber? - Jo.
Jsem tu na pár týdnů.
- Zavoláš mi? - Jasně.
Zůstaň s ním. Půjdu spát.
Počkej.
- Pila jsi. Půjdu s tebou nahoru. - To nemusíš.
Padnu do postele, jsem vyřízená ze zkoušek.
- Určitě to zvládneš? - Jo.
Mám tě ráda.
Víš, že tě mám ráda?
Mám tě ráda.
Mám tě moc ráda.
Dobře.
Tak ahoj.
Hej!
Až se ráno vrátím, půjdeme na brunch.
Dobře.
ROSE
AHOJ! JAK SE MÁŠ?
VÝSLEDKY: ZIMNÍ SEMESTR
MATEMATIKA: 56. NEPROSPĚLA.
- Ahoj. - Zdravím.
- Jsi v pořádku? - Ano.
- Co pro tebe můžu udělat? - Mohl by ses sejít s Pierre-Lucem?
Doufal jsem, že začnete od nuly.
Bylo to pro něj těžké.
Zjistili mu poruchu pozornosti, tak teď už je mu lépe.
Má obrovský potenciál.
Někdy si říkám, jestli
tím, že opakujeme našim dětem, jak jsou chytré, inteligentní, úžasné…
nepřesvědčíme sami sebe, že jsou výjimeční.
Frede, tvůj kluk…
Tvůj syn je průměrný.
Není hloupý.
Není špatný.
Je prostě průměrný.
Bude z něj průměrný zaměstnanec s průměrnou kariérou.
A to je v pořádku.
Mrzí mě to.
Neřekl bych.
Víš…
Ať už z něj bude cokoli, je to na něm. O tobě jako rodiči to nic nevypovídá.
Ahoj!
Zlato?
Rose?
Rose!
Odpověz mi!
Co jsi to udělala?
Slyšíš mě? Co jsi to udělala?
Pomoc! Pomozte mi někdo!
Ahoj.
To jsem já.
Co se děje?
Jde o Rose.
Co udělala?
Vzala si prášky.
Omlouvám se.
Já se omlouvám.
Počítáte při sportu body?
Asi ano. Proč?
Prohra vede k silné frustraci.
Je to hrozně ponižující.
Proč vám vadí synovy dlouhé vlasy?
Proč si nemůže vzít plyšáka?
Je povinné očkování?
Z toho jsou děti nemocné.
- Je to jeden velký byznys. - A co spalničky?
Očkování zabíjí.
V australských školách je povinné.
Tak pošli dítě do školy v Austrálii.
- Co prosím? - Prosím vás.
To mluvíte se mnou?
Nic mu není.
Překlad titulků: Drahomíra Rezková