Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Я зробив, що міг. Думаю, вийшло непогано.
ДІЄҐО АРМАНДО МАРАДОНА
Найвидатніший футболіст усіх часів
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Вітаю, Патриціє.
Це я.
Хто ви?
Тобто хто я?
Я святий Януарій.
-Звідки ви знаєте моє ім'я? -Я ж кажу, я святий Януарій.
Чекаєш на 412-й автобус, так?
Він не приїде, можеш стояти тут іще кілька годин.
Тебе підвезти?
Якщо хочеш, ми з Луїджино Серра відвеземо тебе додому.
Вітаю, я Луїджино Серра.
Ні, дякую. Я поїду на автобусі.
Ти не можеш мати дітей, так?
Сідай.
Дорогою я поясню, як ти можеш народити від свого чоловіка…
Франко.
Рушай, Луїджино.
Куди це ми йдемо?
Зайдемо до мене додому, щоб я міг краще все пояснити.
Господи!
Малий Монах!
Так, це справді він, Малий Монах.
Заходь, Малий Монаше.
А зараз, Патриціє, нахилися
і поцілуй Малого Монаха в голову.
На удачу.
Усе!
Тепер можеш народжувати, скільки тобі заманеться,
красуне Патриціє.
Уже десята вечора. Де ти була?
Чекай…
Ні…
Ти не повіриш, але автобус запізнився на дві години.
Ти знову за старе.
Ти знову за старе? Хвойда!
Іди сюди!
Я розтрощу тобі голову!
-Скотина! -Хвойда!
Стій! Куди ти?
Іди сюди!
Ти замкнулася? Та годі, я тебе не скривджу.
Я тебе не скривджу!
Та не скривджу я тебе!
Відчини! Я тебе не скривджу!
-Відчини! Хвойда! -Марі, швидше, Франко хоче мене вбити.
-Сонечко, не жени так. -Спокійно, мамо.
Я падаю!
Що сталося?
Хвойда взялася за старе.
Вона знову торгувала тілом!
Неправда! Я зустріла святого Януарія.
Він відвів мене до Малого Монаха. Це він дав мені гроші.
Він сказав, що тепер я зможу завагітніти.
Тому я і запізнилася.
Я зробила це для тебе, гівнюк!
Саверіо, не бачиш, у моєї сестри кров з носа?
Іди й принеси мокрий рушник.
Може, ти теж підеш?
Марі, Богом клянуся, то був Малий Монах.
Патриціє, благаю, припини.
Хвойда!
Піду поговорю з ним.
Хвойда, хвойда і ще раз хвойда!
Франко…
годі тобі.
Вона хвойда.
Вона не хвойда, а хвора. Навіть психіатр це підтвердив.
Безпліддя довело її до розпачу.
-Вона в депресії. -Вона хвойда.
Дядьку…
а раптом вона бачила Малого Монаха?
Будеш городити таку дурню - миттю вилетиш зі школи, ясно?
Баронеса така зануда.
Мамо, а ти бачила дім баронеси?
Так, і не раз. Іще коли її чоловік був живий.
Але після його смерті вона нікого не впускає.
Який цей дім?
Дивний.
А її чоловік?
Сеньйор Аттільйо був хорошою людиною, знаним гінекологом.
Вона ставилась до нього як до ганчірки.
Випускала його на 20 хвилин щосуботи.
Вона заповнювала талон, а він робив ставку.
Фаб'є, розбуди брата, йому в університет.
Маркіно, вставай, тобі час на заняття.
-Даніело, виходь. -Ні.
Виходь, мені треба на роботу, а Фаб'єтто - у школу.
Ні.
-Брат прокинувся? -Ні, він гуляв до ранку.
-Що ти робиш? -Стрижу нігті.
-А у своїй кімнаті не можеш? -Ні.
-У кого ти така нахабна? -У тебе!
Тату, гадаєш, Марадона перейде?
Нізащо. Він не проміняє «Барселону» на цю глушину.
Він не перейде!
Бачиш? Навіть твоя сестра, замкнена у ванній, щось та й знає.
Мені тут сорока на хвості принесла, що ви будуєте садибу в Роккаразо.
Яка там садиба! Радше двокімнатна хатинка.
З подвір'ям! Ви непогано заробляєте.
Мій покійний чоловік хотів будинок у горах.
Я сказала, що йому світить лише смітник, якщо він утне таку дурницю.
Бути людиною жахливо, тобі не казали?
Ні, ніхто мені нічого не казав.
Познайомилася з кавалером зовиці?
-Познайомлюся в неділю в Аджеролі. -Аджерола - така клоака.
-Там свіже повітря. -У всіх клоаках воно свіже.
Це баронеса Фокале?
-Вона схожа на Івана Павла ІІ. -Твоя правда. Я не помічав.
Але Папа сексуальніший.
Покажися. Гарний вигляд, мені подобається. Бувай.
-Бувай, сонце. -Бувай.
Твоя сусідка в неділю була на весіллі.
І як їй?
Як її послухати, то воно було як у Чарльза й Діани.
«Неймовірне, казкове, елегантне, чарівне».
-Краса! -Краса? Радше вульгарщина.
Весілля на острові Прочида? Уяви.
Я ще розумію Капрі, але Прочида…
Я не вірю, але вона каже, що там був Франко Дзефіреллі.
Він буцімто поцілував її руку і сказав: «Яка гарна жінка!»
Чому ви їй не вірите?
У Дзефіреллі інший профіль.
Лише уяви, як він цілує цю потвору Ґраціеллу!
-А ви її недолюблюєте. -Вона й уся її сімейка такі набундючені.
Лише тому, що вони з півночі Італії.
Ці бовдури вважають, що вони австро-угорці!
-А ми ж з Неаполітанського королівства! -Не глузуй з мене, Марі.
Матір Божа! Одну хвилинку.
Що вона робить?
Їдьмо.
Дурнуваті телячі ніжності!
Мій чоловік теж таке полюбляв, а я йому читала віршик:
«Аттільюччо, годі з мене цих чар! Я дратівлива, як генерал».
-Я пішла. Мені нудно. -Принести вам обід?
Дякую, люба. Лиши його біля дверей і стукни мітлою п'ять разів.
На все добре.
Бувайте.
Не хочеш сповідатися?
САЛЕЗІЯНСЬКА ШКОЛА ДОНА БОСКО
Анто, ти їх бачиш?
Ще ні, дядьку.
Лети, Дієґіто…
-Шмат лайна. -Годі!
Шмат лайна.
-Іще раз! -Передаси мені персики у вині?
Я обожнюю персики…
Глянь на маму. Вона дражнить сеньйору Джентіле.
Їй подобається, коли вона лається.
Усі знають, що сеньйора Джентіле - найзліша жінка в Неаполі.
І з ким вона породичалася? Зі мною.
-Вона змерзла? -Та ні, просто хизується шубою.
-Сеньйоро Джентіле, ви заляпаєтеся. -Іди в дупу!
Чому ви не сідаєте з нами?
Бо ви - набрід покидьків!
Що такого люб'язного сказала сеньйора Джентіле?
У пориві поетичного натхнення
вона висловила, якої високої про нас думки.
А де ж Даніела?
Сиділа у ванній. Ми прочекали її дві години.
-Тітонько, пожонглюєте апельсинами? -Авжеж, любонько!
Тітко Маріє!
Уперед, Маріє!
Вона не зупиняється.
Як вона це робить?
Дружина дядька Альфредо тут.
-Аустеро! -Науковиця приїхала!
Може, припиниш бути таким козлом?
Аустеро, не звертай на нього уваги.
-Усе добре? -Селезінка дає жару.
-Ти бігала? -Альфредо, та я в житті не бігала.
Над чим же ти працюєш у своїй таємничій лабораторії?
Ти не повіриш, але ми з командою
на порозі відкриття ліків від раку.
-Нене, ти навіть не скуштувала перець. -Звісно.
Я ж на «Witch Watch».
-А це що? -Вона мала на увазі «Weight Watchers».
Уже скинула 3,5 кіло.
Скинь іще шістдесят і доженеш Паваротті!
Стуліть пельку.
Не слухай її.
-Ріккардіно, ти їх бачиш? -Ще ні, дядьку.
-Анто, ти щось бачиш? -Нічогісінько.
Хтось із вас бачив кавалера нашої сестри?
Луїзелла каже, він красень.
Дуже сумніваюся.
Наша сестричка завжди була потворною і дурною.
Навіть якщо він вам не сподобається, не треба такого лайна.
Луїзеллі вже 42. Хтозна-як вона знайшла цього кретина.
Як казав один відомий поет: «Lucean carriere zitellesche innanzi».
Альбертіно, це все його класична освіта, ти бачиш?
-Маєш чудовий вигляд, мамцю. -Пішов ти!
А от і я. Скучили?
Неймовірно!
Аустеро, а ліків для Джеппіно ви ще не винайшли?
Джеппіно безнадійний.
Як вам кавун? Мене ним пригостив друг-ветеринар.
-Тільки чесно кажіть. -Смачний.
-Тату, а Джеппіно справді телепень? -Ще й який. Знаєш, що він робить?
Він закриває очі на перевірку ветклінік.
Натомість отримує кавуни і шампанське.
-І хутро для своєї мамці. -Ну звісно!
Рано чи пізно він загримить за ґрати.
-Ріккардіно, ти їх бачиш? -Не бачу.
-Анто? -Іще ні.
Сільвано, що ти знаєш про кавалера Луїзелли?
Лише ім'я - Альдо.
-Чим він заробляє? -Не знаю.
Ти мені брешеш. Ти знаєш!
-Маркіно, вона знає. -Не знаю.
Маркіно, як твої справи з акторством?
-Не починайте. -Чого?
У нього прослуховування у Фелліні.
Не прослуховування. Фелліні шукає масовку.
-Переглядатиме 4 000 чоловік. -Це все одно прослуховування.
-Анто? -Тут досі «Пустеля Тартарі».
Антоніо теж вивчає класику?
Матусю!
-Мамцю, будеш холодний кавун? -Відвали, годі мене задовбувати.
Годі реготати, ідіоте.
Гадаю, Пеле і ді Стефано кращі за Марадону.
Чому ви всі одне суцільне розчарування?
Звідки така самовпевненість?
Краще їжте і пийте - це єдине, на що ви здатні.
Мій друг, який тримає бар у Турині, каже, що Аньєллі домовився з Марадоною.
-Не кажи такого у присутності Альфредо. -Я не вірю.
Аньєллі щоранку п'є там каву і розповів йому по секрету.
Авжеж, Аньєллі п'є каву в барі вашого друга.
От дурня!
Ти справді віриш, що Марадона гратиме за «Наполі»?
Це лайно вигадують, щоб газети продавалися.
Ферлаїно ще той скнара. Я його знаю, він часто приходить у банк.
Фаб'є, якщо Марадона не гратиме за «Наполі»,
я вкорочу собі віку.
Розумуєш, що я кажу?
Я вкорочу собі віку.
Дивіться!
-Вони тут! -Він шкутильгає!
Як це шкутильгає?
-Він, певно, поранився. -Дай-но мені бінокль.
Він що, якийсь ветеран війни?
Щось не те з ногою.
Він такий потворний.
Не гарніший за шмат лайна!
Дуже приємно. Я Альдо Кавалло - венеціанець, поліцейський у відставці,
кондитер-любитель
і наречений вашої своячки Луїзелли Скізи.
І в мене найсерйозніші наміри.
І ти теж?
Чому ви всі таке розчарування?
-Навіть не знаю. -Не слухайте його.
Наш дядько адвокат.
Він став песимістом після того, як програв 18 справ поспіль.
Приємно познайомитись. Я Альдо Кавалло -
венеціанець, поліцейський у відставці, кондитер-любитель
і наречений вашої сестри Луїзелли Скізи.
-І в мене найсерйозніші наміри. -Наміри?
Я хочу взяти її за дружину і назавжди ощасливити.
Назавжди? Спробуйте до Різдва! Вам же років 80.
-Саверіо! -Він завжди жартує.
Мені 70, я не п'ю, не курю.
Щоранку роблю вправи.
-Я парубок у розквіті сил. -Привабливий парубок!
Познайомте Альдо із сеньйорою Джентіле.
Ні, не треба!
Може, відсвяткуємо заручини
і покатаємося на моєму новому човні?
-Поїдете, дядьку Альфредо? -Джеппіно, море…
-Таке розчарування. -Він не вміє плавати.
-Сеньйоро Джентіле, ви з нами? -Іди посмокчи сосиску!
Що вона сказала про сосиски?
Мама пропонує вас пригостити.
-Тоді ходімо. -Так, ходімо…
Отже,
на честь нашого любого Едуардо, який тут жив,
я прочитаю тобі, моя кохана Маріє, «Si t'o sapesse dicere».
Далі постав дуже дрібне ситечко
над мискою,
додай борошно і крохмаль,
і просій!
Це секрет, про який усі забули.
«Я хочу бути з тобою вічність».
Просіювати треба дуже ретельно, люба.
Вибач, мені спекотно. Ти не проти, якщо я пірну?
Авжеж, кохана.
От вона і стрибнула!
Кит занурився під воду!
Класична освіта тебе псує.
Сеньйоро Патриціє, я розповідав Луїзеллі,
як готувати бісквітний торт.
Звісно, рецепт не простий.
Як я вже казав, просіювання недооцінюють.
Можна подивитись на вашу голосову штучку?
Авжеж.
Вона божевільна.
Божевільна шльондра.
О боже!
Вони переслідують контрабандистів цигарок
і не зупиняться, поки ті їх не скинуть.
Тоді офіцери їх не чіпатимуть.
Жени! Не зупиняйся!
А він уміє водити човна!
Фаб'єтто, подаси тітці рушника?
Ти вже так виріс, Фаб'є.
Що він каже?
Що треба піти купити батарейки.
Не витріщайся.
Тут нема на що дивитись.
Я поговорила з Неннеллою.
Дізналася гаряченькі плітки.
-Що ж таке? -Я б навіть сказала пекучі!
Які, наприклад?
Альдо подарував Луїзеллі сексуальні рожеві панчохи.
Припини, мене ж знудить!
Іди глянь на будинок.
-Де Даніела? -А ти як гадаєш? У ванній.
Тут буде камін.
Камін?
Я мріяла про будинок із каміном.
-Справді? -Так.
Думаєш, Дієґо приїде?
-Ні, не думаю. -А я думаю.
Слухай…
наскільки гаряча була тітка Патриція?
У чому мати народила. Оціни від одного до ста.
На мільярд.
Якщо б довелося вибирати
між переходом Марадони в «Наполі» і сексом з тіткою Патрицією…
що б ти вибрав?
Марадону.
А у вас непогано виходить.
Чого треба? Гуляй!
Гей…
Люсія…
Ну як усе пройшло?
Паршиво.
Він сказав, що у мене пересічне обличчя. Я його перепитав,
а він каже: «Ти схожий на офіціанта з Анакапрі».
Маркіно, що він тобі сказав?
Я заходжу, а він каже: «У вас пересічне обличчя…»
Стефанія.
Моя люба Антонелла.
Аньєзе, Луїза, Джузі.
Елізабетта… Елізабетти зажди немає.
Це не вона. Та, що ліворчу.
Каміль, Селін,
Елеонор, Флоранс.
Петра… Не вона, та пишнотіла!
Джельтруда, Інґа…
Фанні… Красуня Фанні!
Олімпія.
Роза.
-Господи! -Софія, Марґо.
Оділь.
Долорес.
Есмеральда.
-Що ще сказав Фелліні? -Нічого.
В якийсь момент подзвонив журналіст.
Фелліні йому каже: «Кіно нікуди не годиться.
Але відволікає».
Журналіст, певно, запитав:
«Відволікає від чого?»
А Фелліні відповів: «Від реальності.
Реальність паскудна».
І це все?
А тобі мало?
Це він!
Тату, слухай, я присягаюся.
Тобі подобається картина? Це літографія Ґуттузо, він один з наших.
Присягаюся, це був Марадона. У Маркіно запитай.
Дурня! На, читай. «"Наполі" без Марадони».
-Як пройшло прослуховування? -Не питай.
Прослуховування! Я і забула.
-Скажи, що то був Марадона. -Схоже на те.
-Що ти взяв? -«Одного разу в Америці».
Це той, що з де Ніро? Подивимось іншим разом.
Сеньйоро Піклер? Доброго вечора.
Це асистентка маестро Дзефіреллі.
Маестро казав мені, що ви познайомилися на весіллі.
Його дуже вразило ваше осяйне і жваве обличчя.
Так він його описав.
Маестро саме працює над новим фільмом про Каллас.
Він шукає акторку на головну роль і хотів би вас побачити.
Ви не могли б приїхати в Рим?
Чому не купити телевізор із пультом, як у всіх інших?
Не верзи дурниць, я ж комуніст.
-Ти була у ванній? -Там Даніела.
-Маріє… -Ґраціелла!
Друзі!
-Неймовірна новина! -Привіт!
Асистентка Дзефіреллі дзвонила Ґраціеллі.
Кажи.
Він хоче, щоб вона знялась у його новому фільмі.
Невже!
-Вітаю, Ґраціелло! -Вітаємо, Ґраціелло!
Молодчина!
Наші вітання!
-Що відбувається? -Неймовірна новина!
Ґраціелла зніметься в новому фільмі Дзефіреллі.
-Вона гратиме Каллас! -А ти звідки знаєш про Каллас?
Прочитала в журналі.
Ґраціелло, на тебе чекає «Оскар»!
Не забувай про нас, коли потрапиш у Голлівуд.
Я ніколи про тебе не забуду, Маріє.
Ти неперевершено промовила цю фразу.
Треба бігти додому! Раптом Дзефіреллі знову подзвонить?
Я чув, як дзвонить телефон! Бігом!
Відсвяткуємо в суботу!
У суботу так у суботу!
Я не піду на прем'єру, це буде жалюгідно.
Я пішла, мені нудно.
На все добре, баронесо!
Яка неймовірна історія.
Неймовірна, кажеш?
Ти колись припиниш ламати комедію?
Ти її в могилу зведеш.
Вона не дізнається, що це я.
Ні, дізнається. Бо ти зараз підеш туди і все їй сама розкажеш.
Ми ж комуністи.
Ми чесні до самих кісток.
Я сама не піду.
Ох ці неаполітанці!
Ці неаполітанці!
Люди брешуть, коли кажуть, що ви хороші.
Ви жорстокі! От ви які!
Маріє,
гляди не трапляйся мені на очі.
А ти не смій чіпати мої кнедлі!
Не смикайся.
Алло?
Він тобі вже розповів?
Чого тобі треба, сучко?
Іще не розповів?
Скажи, хай розповість.
Ти негайно кинеш цю хвойду!
Ти обіцяв, що більше до неї не ходитимеш!
Про кого вона?
Про сеньйору Віллу, татову колегу.
Вони давно разом.
Я не можу! Ти ж знаєш, як усе заплутано!
Даніело! Вимітайся звідти!
Ні, сам вимітайся!
Ходімо спати.
Гей, Фаб'єтто!
Не думай про це.
Подумай про тітку Патрицію.
Про Марадону.
Що це за хрінь?
Не можу зупинитися.
Алло?
Дай мені цю шльондру.
Добре, бувай.
Це був Філіппо Анзалоне.
Мій колега з банку.
Він затримався на роботі, возився з документами.
Хотів мені відразу розповісти.
Що розповісти?
Тринадцять мільярдів гарантіями.
«Наполі» купили Марадону.
Треба розповісти дядьку Альфредо.
Матір Божа!
БАНК НЕАПОЛЯ
З днем народження, Фаб'є! Ти тут уже бував?
Хіба що в дитинстві.
Що робитимеш на день народження? Святкуватимеш з друзями?
Мене сьогодні не буде вдома.
Ми не зможемо відсвяткувати разом. Мама досі гнівається.
-Ситуація така… -У мене немає друзів.
-А хоч дівчина є? -Ну все, почалося…
Слухай, скоро в тебе з'явиться дівчина,
і всі ці страждання залишаться в минулому.
Але от тобі одна порада:
у перший раз бери, що дають.
Навіть страшненька згодиться.
Просто зроби і забудь про цей клятий перший раз. Розумієш?
На, це тобі подарунок на день народження.
Сектор «Б», звісно.
-Дякую, Боже! -Не дякуй Богу.
Це ж я купив тобі сезонний абонемент!
Сеньйоро Маріє! Дозвольте я вам допоможу.
Дякую, Маріо.
-Як твій тато? -Тато мене любить.
Сьогодні зробили кілька аналізів. У тата підвищений холестерин.
Маріо, що ти зробив?
Хотів вас розсмішити.
Бачиш ту колону?
Я всю війну під нею тулився.
Я був молодший за тебе.
Одного дня Луїджино, син швейцара,
прийшов за мною.
-І відвів тебе подалі? -Ні, він привів мене сюди.
На П'яцетту Серао.
І що тут було?
П'ятдесятирічна жінка.
За дрібку цукру чи будь-яку їжу
вона цілувала нас у губи.
Але ж… ми всі були різного віку,
тому вона зробила підставки з цеглин на кожен зріст.
Винахідливо.
Жінки завжди винахідливі.
Луїджино справді далеко мене завів.
Я вперше побачив твою маму тут, на Віа-Рома. Вона бігла у бомбосховище.
Вона не встигала.
Вона хвилювалась.
Вона була молода.
І вона була прекрасна.
Як і зараз.
Так.
Як і зараз.
Ти справді хочеш лише хліб залитий молоком?
Хочеш, я приготую щось особливе?
Хліб з молоком особливий.
Він нагадує мені про дитинство.
Тато був у відрядженні в Мілані, ти не хотіла готувати.
Ми їли суп з хліба й молока, і ти дозволяла спати у вашому ліжку.
Може, він навіть не був у Мілані.
Що вивчатимеш після школи?
Філософію.
А в чому її суть?
Навіть не знаю.
Я вигнала його, бо мусила. Хай повертається за кілька днів.
Куди він піде? До неї? Вона ж і молочного супу не зготує.
Та і де він знайде такий смачний?
Хай повертається у четвер. Саме відвеземо меблі в Роккаразо.
Будинок нарешті закінчили.
Я зробила тирамісу. Будеш?
-А Маркіно? -Ми його втратили.
Я сьогодні бачила його з дівчиною.
Красуня.
Хочеш пограти у хованки?
-Ти завжди ховався в моїй шафі. -Мамо! Я вже не поміщаюсь у шафу.
Твоя правда.
Ти так виріс.
Фаб'є… я хотів купити тобі подарунок.
Але забув.
Нічого, Маріо. Головне - увага.
Добре.
Бувай, Фаб'єтто!
Чий це фільм? Фелліні?
Ні, якогось режисера на ім'я Антоніо Капуано.
Усі хочуть з ним попрацювати.
Бігом, ворушіться!
-Привіт, Юліє. -Привіт, Дженнаро.
Нагадаєш Капуано, що я граю в театрі «Галерея Толедо»?
Не хвилюйся, він сказав, що прийде.
Спектакль чудовий, його добре приймають.
Дай мені знати.
Алло?
Хто це?
Я тебе вже бачив. За кермом човна контрабандистів.
Можливо.
Море - моє життя.
-Дієґо забив! З кутового. -Господи.
-Арма, ми йдемо? -Так.
-Твоя подружка? -Моя сестра.
Якщо хочеш, можемо сходити на гру разом.
287170, дзвони.
-Бувайте. -Гарного вечора.
Обережно.
Що це було?
Там щось за кущем.
-Кіт, напевно. -Або вовк.
Вовк?
Нісенітниці!
Це кіт чи пес.
-Це ведмідь. -Аякже, ведмідь у Роккаразо!
-Мені страшно, я зайду. -Я теж.
Вам теж краще зайти.
Бігом, заходьте.
От дурня.
Кицюню?
Господи боже мій!
-Саверіо, він за тобою! -Матір Божа!
Саверіо!
Ведмідь із Роккаразо прийшов, щоб тебе зжерти!
Ти ідіотка? У мене ж мало серце не стало!
Годі вже цих клятих розіграшів!
Боже.
Ви такі молодці!
Неймовірні!
Дякуємо, сеньйоро.
-Ви, у костюмі ведмедя, я в захваті! -Так, він молодець.
Дякую.
«Кицюню!»
Ти ідіотка.
-Ти забився? -Дуже.
Дайте пас Дієґо!
Прокляття!
Уперед!
-Він нижчий за хлопчину з гастронома. -Ні, схожий…
Доброго вечора. Ви Джеппіно Леттьєрі?
Доброго вечора. Це я. Щось сталося?
Ми дивимося гру.
Гру закінчено.
Марадона знову намагається провести м'яч.
Пас Вальдано. Захисник перехоплює, а Марадона…
Гол!
Він забив!
Він найкращий!
Ти що, ідіот?
Матір Божа!
Оце гравець!
Оце удар!
Марадона торкнувся м'яча рукою.
Він заграв рукою. Подивіться повтор.
От Вальдано, який, схоже, усе зіпсував…
І він забив гол кулаком.
Рукою!
Бог! І забив рукою.
Він помстився за великий аргентинський народ,
який імперіалісти гноблять на Мальвінських островах.
Він справжній геній!
Це політичний акт.
Революція.
Він їх принизив, розумієш?
Він їх принизив.
Він забив гол рукою.
Це очевидно… І знову та сама помилка аргентинських захисників!
Куди поділася Сільвана?
Вона пішла за трюфельним морозивом.
Смакота!
Боже милий! Що за клятий світ.
Вийшла купити морозива, повернулася - а чоловік уже за ґратами.
Це ви винні!
Це через вас мого сина заарештували.
Ви знали, що він шахраює, і не зупинили його.
Бо вас хвилює лише одне.
Гроші!
Людовіко, можеш злізти з велосипеда?
Сеньйоро Джентіле,
ви справжня скалка в дупі!
Сучка паскудна!
Луїзелло.
Кохана.
Це ж кримінальний злочин.
Припини.
М'яч у Марадони.
Аргентинська команда знову наступає.
Марадона обходить двох суперників,
м'яч у нього… Марадона забиває гол!
Блискучий гол від Марадони! Цього разу виключно ногами.
Без рук. Марадона забив блискучий гол,
так само, як і попередній!
Неймовірний гол Дієґо Марадони!
Фаб'є, ти точно не хочеш у Роккаразо?
Завтра гра проти «Емполі». Я не можу це пропустити.
Дієґо на мене чекає.
Добре. У холодильнику ще є ньокі, просто розігрій.
«Голод сильніший за горе».
Іноді я тебе не розумію.
Стережися ведмедя.
Фаб'є!
-Нам треба в Роккаразо. -Що сталося?
Мама і тато в лікарні.
Скіза. Ми їхні сини.
Що сталось?
Зачекайте хвилину.
Іще хвилинку, хлопці. Одну хвилинку.
Я так і знав…
Стався…
витік чадного газу в будинку ваших батьків.
Ваша мати померла на місці, а батько помер тут, у лікарні.
Усе?
Це все?
Перед смертю ваш батько дещо сказав.
Що?
«Марі, годі розіграшів».
Дайте мені їх побачити.
Краще не треба.
Дайте мені їх побачити.
Дайте мені їх побачити!
-Ви їх не впізнаєте. Вас це може налякати. -Дайте мені їх побачити!
Дайте мені їх побачити!
Дайте мені їх побачити.
Покажіть їх мені!
Маттео, я дещо забула. Зачекай на мене тут.
Оце так виродок.
Чому ти не плачеш? Тобі стане легше.
«Коли ще плакати, як не зараз?»
-Даніела не прийшла? -Авжеж прийшла.
-Де ж вона? -Відійшла у вбиральню.
А тітка Патриція?
Їй недобре.
Вона в лікарні, у психіатричному відділенні.
Навідай її якось.
Вона зрадіє. Ти завжди був її улюбленцем.
«Крізь мене у місто мук.
Крізь мене до вічного болю.
Крізь мене на шлях загублених душ».
Чому ти не поїхав у Роккаразо?
Ти ж любиш лижі.
«Наполі» грали вдома.
Я мав побачити Марадону.
Це був він!
Це він тебе вберіг!
Хто?
Це був він!
Це була рука Бога!
Більше не хочеш бути актором?
Кінематограф - це занадто складно.
Мені б довелося поїхати в Рим.
-Усе, годі! -Як називається те, що зробив Марадона?
Штрафний удар?
Ні.
Це наполегливість.
І в мене її ніколи не буде.
То хай вона буде хоча б у тебе, Фаб'є.
Фаб'єтто?
Ти плакав?
Я не можу.
Що тепер робитимеш?
Може, подивлюся
«Одного разу в Америці».
Зажди, я вийду, подивимося разом.
Добре.
А коли ти вийдеш з ванної?
Не знаю.
Знаєш, чому тато так і не пішов від сеньйори Вілли?
Ні.
Не знаю.
Вісім років тому в них народився син.
І коли ти збиралася розповісти?
Коли ти подорослішаєш.
І коли ж це?
Зараз.
Ти вже дорослий.
Дякую.
Усе, дорогенька, ходімо.
Уже пора.
Як у тебе справи?
Я не можу плакати.
Не хвилюйся.
Значить, іще не час.
Ким ти хочеш стати, коли виростеш?
Мені соромно вам казати.
Хай там як, цього не буде.
Це божевільна ідея.
Якщо божевільна, то ти за адресою.
Кінорежисером.
От ким я хочу бути.
Чудова ідея!
Якщо вдасться, повернешся за мною?
Тоді…
я буду твоєю музою.
Ви вже моя муза.
Пам'ятаєш, як ти приходив до мене додому?
Ти, тато і мама.
Коли дядько Франко мене вдарив.
Так.
Я пам'ятаю кожен раз, коли вас бачив.
Так, знаю.
Тієї ночі ми з дядьком Франко помирилися.
Ми кохалися.
І знаєш, що сталося?
Я завагітніла.
Тиждень по тому ми з Франко знову посварилися.
У мене стався викидень.
Я рятувалась пігулками.
А тоді не витримала.
Сказала: «Відправ мене сюди,
інакше я себе вб'ю».
Пам'ятаєте, ви казали, що бачили Малого Монаха?
Я вам повірив.
БАРОНЕСА ЕЛІЗАБЕТТА ФОКАЛЕ
Що сталося, баронесо?
Фаб'єтто,
у вітальню залетів кажан.
Можеш його зловити?
Можу спробувати.
Дякую,
Фаб'єтто.
Це ваш чоловік?
Видатний гінеколог?
Кажан у цій кімнаті.
Фаб'єтто, я у своїй кімнаті.
Ану присядь.
Як ти?
Сумуєш за батьками?
Яке дурне запитання!
Твоя правда, запитання дурне.
Мама казала, ви ставились до чоловіка як до ганчірки.
Вона хіба що чула кілька сварок.
Правда в тім,
що ти ніколи не знаєш, що насправді відбувається в людини вдома.
-Ви досі згадуєте чоловіка? -Аттільюччо?
Ні, я його вже забула.
Як ти забудеш своїх маму і тата.
Ні.
Я їх ніколи не забуду.
Час дивитися в майбутнє, Фаб'є.
Я пішов.
Фаб'єтто?
Якщо тобі не важко,
подай мені щітку з туалетного столика.
І останнє прохання:
розчеши мені волосся.
Ти мене розглядаєш?
Так.
Добре, Фаб'єтто, це все.
Чому ти її поклав?
-Я ж закінчив. -Не зовсім.
Тобі ще чесати мою щілину.
Яку ще щілину?
Оце моя щілина.
Ну ж бо, розчеши її.
Аттільюччо, який знав своє діло, називав її «суперкицька».
А тепер поклади щітку
і залізай на мене.
Не дивись на мене, уткнися обличчям у плече,
думай про дівчину, яка тобі подобається.
Добре.
Розкажи, як її звати?
-Патриція. -Добре.
А тепер зроби дві речі:
рухайся вперед, усередину…
і називай мене Патрицією.
Тобі доведеться уявити шоу,
бо ти вже не можеш перемкнути канал.
Патриціє!
Покури.
Це найкраща частина сексу.
Тепер іди.
Мені сподобалося. Наступного разу…
Наступний раз буде з дівчиною твого віку.
Я свою місію виконала.
Яку місію?
Допомогла тобі подивитися в майбутнє.
Ми хочемо поїхати на Стромболі влітку.
Поїдеш з нами?
Побачимо.
Ти трахнувся.
Так і є.
Спартанці!
Коли по мене прийде смерть,
вона мене не знайде.
-Гей! Привіт! -Браво…
-Ти неймовірна. -Молодчина, Юліє.
Привіт.
Вибач, Капуано хотів прийти, але не встиг.
-Я щось зробила не так? -Авжеж ні!
Він просто монтує свій фільм.
Отже, він більше не прийде.
-Друже! Що ти тут робиш? -Я був у театрі.
На стадіон не ходиш.
Та я… мав проблеми.
-Застрибуй. -Куди?
На мопед! Вип'ємо пива.
Ні, мені завтра…
Та ні чорта в тебе завтра немає. Сідай.
Тримайся, бо гепнешся.
-Миле місце. -Та діра це.
Але дівки тут гарячі. А гарячі дівки - моя слабкість.
-Звідки тут ця лялечка? -Вона не сама.
Та мені начхати.
Ти красуня. Ти в курсі?
Розумієш, ти дуже гарна жінка.
Що?
Він каже: «Твоя мама шльондра».
Ні, запитує, чого тобі треба.
Я ж не глухий. Він каже: «Твоя мама шльондра».
То моя мама шльондра?
Ти назвав мою маму шльондрою!
Арма, годі!
Кого це ти назвав шльондрою?
Такого я не чекав. Фаб'є, вшиваємося! Бігом!
-Так, але з гідністю. -В дупу гідність!
Боже, я так злякався!
Звідси Неаполь такий гарний.
Нагадаєш своє ім'я?
Фаб'єтто Скіза. А ти контрабандист, так?
Так, але тимчасово. Я хочу водити морські судна.
-А ти? -Може, піду в кіно.
Хочеш відкрити кінотеатр?
Круто, я саме знаю хлопця, який може швидко дістати гроші.
-Здається, я падаю. -Зі мною ніхто не падає.
А ще, я ніколи не бачив, як когось лупцюють ногами в шльопанцях.
Бо ти не був знайомий зі мною!
Злізай.
Ходімо зі мною.
Куди ми?
Попливемо на Капрі, потанцюємо. Двадцять хвилин і ми на місці.
На Капрі?
Так, Капрі! Замовкни і розважся!
У мене завтра справи.
Завтра ти спатимеш.
А сьогодні ми танцюватимемо. Тримайся.
Зараз покажу щось круте.
Неймовірно.
Знаєш, який звук видає судно на швидкості 200 км/год?
Ні. Який?
Ти здурів.
Я не здурів.
Я молодий.
А ти ні?
Ми облажалися. Треба було плисти на Іскію.
Капрі наче вимерло. Я гадав, хоч щось буде працювати.
Це на краще. Я навіть не вмію танцювати.
Хашоґджі!
А це що за чорт?
Найбагатша людина у світі.
Зачекай мене.
А вона… Як же її звати?
На що витріщився?
Я лише намагаюсь пригадати твоє ім'я.
Жери гівно.
Ходімо поплаваємо.
Знаєш, ким ми сьогодні стали?
Ні.
Ким?
Друзями.
Повернемося в Неаполь - познайомлю тебе з сестрою.
З мамою ні, бо я сам її не знаю.
Мій тато в тюрязі, але я б познайомився з твоїми батьками.
Ми можемо зробити лише перше.
Чому?
Я сирота.
-Арма, поїдеш на Стромболі? -Не можу, у мене справи.
Обмийся.
На тебе чекає Феола.
Яка з тварин, що нині живуть, існує на Землі найдовше?
Крокодили.
Ні, так шкода!
Може, лишишся ще на тиждень?
Та ні.
Я квиток на пором ледь дістав.
Бережи себе.
Від чого?
Від усього.
Слухай, Маркіно…
Мами й тата більше немає.
Ми не багатії.
Треба подумати, що робити далі.
Ні, Фаб'є…
Не хочу про це думати.
Літо в розпалі, дев'яте серпня.
Я хочу думати про Джильйолу, про кайф, про друзів.
Я хочу думати про щастя.
А ти ні?
Я…
Після того, що сталося з батьками…
я, мабуть, уже не буду щасливий.
Іди сюди.
Вдало тобі повернутися.
Як у тебе тут справи?
Не скаржуся. Іноді навіть бачу батька у дворі.
Скільки років тобі дали?
Я ще чекаю на суд.
Може, п'ятнадцять…
чи десять.
Я не хочу говорити про сумне.
Тоді немає про що говорити.
Ти розлючений?
Сироти завжди розлючені.
Ну гаразд, у мене є мама і тато,
але я теж в якомусь сенсі сирота.
Ти почуваєшся самотнім, от що.
Але не забувай, що ти вільний.
Вільний!
Не забувай про це.
Знаєш, який звук видає морське судно?
Ні.
Ти ніколи не хотів, щоб я цілувала тебе в губи, Джованні!
Гаразд! Я поцілую їх зараз.
Я впнуся в них зубами, як у стиглий фрукт!
Чому ти на мене не дивишся, Джованні?
Твої очі… Твої жахливі очі,
сповнені гніву й презирства, тепер заплющені!
Розплющ очі, Джованні!
Юліє, стоп!
-Хто це сказав? -Я, Капуано.
Стоп, Юліє.
Ви почали грати напоказ, без нюансів.
Ви додаєте від себе, розжовуєте.
І врешті-решт, Юліє, ви нас задовбали.
Браво! Ви нарешті пішли зі сцени!
Це заслуговує на оплески.
Усі про це мріяли, але їм забракло мужності це сказати.
Капуано! Я Фаб'єтто Скіза.
А мені що до того?
-Я ваш великий шанувальник. -Ненавиджу шанувальників.
Мені подобаються конфлікти. Без них немає прогресу.
Без конфлікту це секс, а секс - марна трата часу.
Куди ви? Зачекайте!
Ти досі тут?
-Чого ти дивишся? -Дивитися - це все, що я вмію.
А від мене ти чого хочеш?
Чого я хочу? Я хочу все!
Я просто шокований. Я не зав, що можна протестувати в театрі.
Не можна, але я роблю все, що мені заманеться. Я вільний.
-А ти вільний? -Краще я відповім пізніше.
-У тобі є відвага? -А є простіші запитання?
Запам'ятай: ті, кому бракує відваги, не сплять з красунями.
Слухайте, Капуано…
Моя сім'я розпалася, і мені більше не подобається життя.
Тому я хочу жити уявним життям. Таким, яке в мене було раніше.
Мені не подобається реальність. Реальність паскудна.
Тому я хочу знімати фільми,
хоч і бачив лише три чи чотири.
Цього замало, Скіза.
Замало.
Фільми… Усі хочуть знімати кляті фільми!
Щоб знімати фільми, треба бути сміливим. Ти сміливий?
Дуже сумніваюся.
Тоді потрібен біль. Біль у тебе є?
Так, я ж вам казав, з цим у мене повний порядок.
Що ти мені казав? Який біль?
Ні, немає в тебе болю. У тебе є надія.
З надії народжуються втішні фільми. Це пастка.
Вони лишили мене самого, от мій біль.
Цього замало, Скіза! Ми всі самотні.
Ти самотній? Та мені начхати, бо це не унікально.
Забудь про біль, думай про розваги. От як ти зніматимеш фільми.
Але ти мусиш щось розказати. Тобі є що розповісти?
Уява, творчість - це все міфи і нікчемне лайно.
Не знаю, чи є в мене що розповісти. Як це з'ясувати?
А я звідки знаю, трясця?
У мене є лише чотири теми. А в тебе?
Не знаю. Я хочу поїхати в Рим, дізнатись, чи є в мене хист, щоб знімати.
У Рим? Велика втеча…
Кляте відволікання. Та врешті-решт ти повернешся до себе,
повернешся до невдач. Усе це - одна суцільна невдача, купа лайна.
Ніхто не втече від своїх невдач, і ніхто не може вибратись із цього міста.
Рим… Якого хріна ти забув у Римі?
Лише мудаки їдуть у Рим!
Ти знаєш, скільки історій є в цьому місті?
Дивись!
Невже це місто анітрохи тебе не надихає?
Отже, у тебе є що розповісти?
Чи ти мудак, як і всі інші?
У тебе є історія?
Май мужність!
У тебе є історія чи ні?
Кажи, дурню! У тебе є історія?
Знайди мужність розповісти її! Давай!
-У тебе є що розповісти? -Так!
Тоді кажи!
Коли батьки померли, мені не дали їх побачити!
Не втрачай себе, Фабіо.
-Усі називають мене Фаб'єтто. -Тепер хай називають Фабіо.
Не втрачай себе.
Що це означає?
Ти сам маєш зрозуміти.
Ти сам маєш це зрозуміти, гівнюк!
Не втрачай себе, Скіза.
Ніколи себе не втрачай! Цього не можна допустити.
Що це означає? Чому?
Бо вони не лишили тебе самого.
-Ні? -Ні!
Вони тебе покинули.
Послухай мене:
не їдь у Рим.
Приходь до мене, я завжди тут.
Ми зніматимемо фільми разом!
Ви хотіли особисто привітатись з цими дивовижними прихильниками.
Які були відчуття, Дієґо?
Найкращі відчуття в моєму житті.
Гру завершено! «Наполі» - чемпіони Італії!
Неймовірно зворушливий момент, «Наполі» виграли чемпіонат Італії!
Це захопливий момент…
-Підемо у Трастевере? -Я хочу десь поїсти.
-Карбонару. -З сиром і перцем.
-Скільки лишилось до Риму? -Година.
Дякую.
Переклад субтитрів: Ірина Кожанова