Downloaded from YTS.MX
ХОЧ ПОДІЇ ЦЬОГО ФІЛЬМУ ВИГАДАНІ…
Official YIFY movies site: YTS.MX
ЦІ.
ЛЮДИ.
ІСНУВАЛИ.
Тільки на за столом, синку.
Давай.
Спочатку молитва.
Сам знаєш.
Отче, ми зібралися за цим столом, щоб розділити цю трапезу на славу тобі.
Господи, благослови цю їжу.
Благослови наші серця та наші діяння,
Господи, щоб ми могли увійти…
Хто це так пізно?
Гадки не маю.
Ні.
Не займай мою сім'ю.
Теодоре.
Усе гаразд.
Вони тут ні до чого.
Тобі потрібен тільки я.
Давай вийдемо, пройдемося
і вирішимо наші справи.
-Будь ласка. -Ні.
Ні.
Будь ласка, благаю.
Ні!
Ні! Будь ласка!
Ні!
САЛІНАС, ТЕХАС ЯКИЙСЬ ЧАС ПО ТОМУ
Отець Еспарза?
Я прийшов сповідатися
і зібрати данину.
Ви знаєте, що буває, коли мені платять не вчасно.
Що може змусити людину
набити скорпіона на своїй руці?
Що ви сказали?
Змію я ще можу зрозуміти,
Едемський сад, Біблія тощо.
Але скорпіон?
Не можу зрозуміти.
А ви хто?
Просто чоловік.
Що прийшов убити Скорпіона.
Хесусе Кортес.
Часи тоді були інші.
Що б там між нами не сталося, це, мабуть, було дуже давно.
Ні.
Будь ласка.
Мені…
Мені прикро.
ГІРКА ПОМСТА
Усе скінчилося?
Він у розшуку.
Здайте його тіло і отримаєте 5 000 $ для своєї церкви.
А самі чого не здасте?
За мене дають десять.
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
БАНДА НЕТА ЛАВА
БАНДА РУФУСА БАКА
Прогнав, як сон
І пустив на дно
Потворний страх
Я свій давно
Сказав собі
Хай в боях впаду
А ворогів
Тих я проклятих…
Вб'ю.
Це банда Нета Лава!
Не стріляти!
Він сам! Не втече!
Щойно покаже свої кучері, стріляйте.
-Трохи терпіння. -Я чув, що терпіння є чеснотою.
Але мені забракло терпіння, щоб перевірити ці слова.
-Джим Бекворт. -Брати Ґрайм.
Ми Ґраймз, там «з» на кінці, бовдуре самозакоханий.
Пам'ятаю, колись у вас були багряні каптури.
І називали вас бандою Багряні Каптури.
А тепер вони, трясця, рожеві.
Мама завжди казала: «Джим такий милий». А знаєш, що я їй казав?
«До біса Джима! Он що він зробив із моїм оком!»
-Але я милий. -Це не так.
-Милий. -Ні, не милий.
-Стерво, я милий. Що? -Знаєш що?
Краще я здохну, ніж слухатиму його теревені.
Дуже вдячний, вилупки.
У мене стріляли, а ти тут пістолетики крутиш?
Гей. Твоя щаслива монета з тобою?
Подорослішай, Джиме. Усе по-справжньому. Ми могли вмерти.
Але ми не помремо.
Я стріляю швидше за блискавку. Визнай.
Можливо, але я чув про стрілка
на ім'я Черокі Біл, що стріляє швидше за тебе.
«Черокі Біл».
Ти чув, але на власні очі не бачив.
До біса Черокі Біла.
Замість того, щоб скиглити, краще б оцінив мій виступ.
Єдине, що твої чорні губи повинні промовляти…
-«Чорні губи?» -Це…
-Дякую. -А це було спритно.
-Сам знаю. -Чорні губи красиві.
-Годі вже, негре. -Чорт забирай.
Ти щойно вбив мого брата.
Зведеного, заспокойся.
Схоже, у тебе важкий день.
Краще ніж буде у вас, коли дізнаєтеся, у чию кишеню влізли.
Помилочка. Це ти зараз не туди лізеш.
Ви грабуєте банки. А ми — вас.
І жоден негр у цьому світі не дізнається про наше існування.
Думаєш, я про банк?
ДАҐЛАСТАУН
САЛУН МЕРІ «ДИЛІЖАНС»
Добрий вечір. Здайте зброю і відпочивайте на здоров'я.
Це заклад Мері «Диліжанс», а зі зброєю не можна?
За винятком самої Мері.
Звичайно.
А стежить за всім, звичайно, якийсь молокосос.
Я багато що контролюю, містере Лав.
Люди бачать мене і не відчувають страху. Розумієте?
Ми зустрічалися?
Ні, але вас у цих краях знають. Подейкують, ви однією кулею трьох убили.
Я ще не зустрічав людини, якій би це вдалося. Перепрошую.
Добрий вечір. Здайте зброю і відпочивайте на здоров'я.
Я б радше віддав праву руку.
Тоді вам до Джордон Ендерсон.
Можете випити там і не здавати зброю.
Ми вип'ємо тут, малий гівнюче.
Гей!
Однак знаходяться й такі упертюхи.
Віднесіть їх до Дока Брауна, а їхню зброю — шерифу.
Заберуть, як їхатимуть із міста.
Як тебе звати?
Мене звати Кафі.
Тому я тут!
-Раз! -Де фургон і коняка?
-Два! -Де грабар і лопата?
-Три! -Де Священне Писання?
-Чотири! -Хтось не дожив до світання
-П'ять! -Всі святі на небі
-Шість! -Всі безбожні в пеклі
-Сім! -Та в усіх закови
-Вісім! -На мій народ готові
-Дев'ять! -Порвімо всі кайдани
Десять!
Можна знову.
-Раз! -Де фургон і коняка?
-Два! -Де грабар і лопата?
-Три! -Де Священне Писання?
-Чотири! -Хтось не дожив до світання
-П'ять! -Всі святі на небі
-Шість! -Всі безбожні в пеклі
-Сім! -Та в усіх закови
-Вісім! -На мій народ готові
-Дев'ять! -Порвімо всі кайдани
Десять!
Тільки не знову.
Досі зі мною не розмовляєш?
Геть звідси.
Що?
Прошу, йди.
Тоді чому поцілувала?
Щоб нагадати, що було.
А це, щоб нагадати, що є.
Пробачте.
Кафе, винеси цього чоловіка.
-Слухаюся, пані. -Дякую.
Другий поверх. Третя кімната ліворуч.
Мері.
Єдине, що я хотіла б від тебе почути: «Прощавай, Мері».
Цього я більше ніколи не скажу.
Доки не дізнаєшся про те, де знаходиться хтось, хто тебе зрадив.
Таких уже не лишилося.
То ти знайшов Скорпіона?
Мері, тепер у моєму житті значення маєш
тільки ти.
А як же банда Нета Лава?
Коли ти поїхала, банда майже розпалася.
Тільки я, Джим, Біл.
Коли вони з'являться, я розберуся.
Майже вірю.
Бо ти не розібрався з останнім, так?
Можеш називати його ім'я.
А що з Руфусом Баком?
Руфус залишиться в Юмі до кінця свого земного життя.
Для нього це гірше за смерть.
Поки він живий,
тобі не буде спокою.
Я працювала,
дещо створила й не хочу ним ризикувати,
бо ти вирішив прискакати назад.
-«Прискакати?» -Так.
Що ж, гаразд.
Схоже, я помилився салуном,
бо це не та Мері Філдз, яку я знав.
-Дещо змінилося. -Я помітив.
Бо та Мері…
Та Мері…
ніколи ні від чого не тікала.
Як тебе називали апачі? Вовчиця?
Ні. Цю фігню вигадав Пікет.
Пікет казав цю фігню.
Апачі називали мене Жінкою-койотом.
Так, Вовчиця тобі краще пасує.
Мій капелюх.
Ось.
Я входжу.
Вовчице, не відстрели мені голову.
-Нете. -Пікете.
-Ти вибрав найневдаліший час в історії. -Ви що, кохалися?
Перепрошую. Але в мене термінова справа.
Оце так.
Витончений гівнюк власною персоною.
Спокійно. Спочатку вислухай його.
-Щоб він тепер і мені локшини навішав? -Навіщо мені брехати?
Руфус Бак за ґратами до кінця своїх днів.
-Незабаром вийде. -Як?
Якби ж я знав. Чув лише це.
Усі банди збираються знову піти за ним.
Половина належала йому.
А ви, бовдури, вкрали його гроші.
Думаєш, Руфус Бак дозволив би тобі залишити другу половину собі,
а мене називаєш бовдуром?
Здається, так.
Підведися.
Видихни.
А тепер геть.
Пішов.
Що ти робиш? Ми могли вбити останнього з Багряних Каптурів.
Вони банда Багряні Каптури. Думаєш, він останній?
Так.
Закладаюся на мій револьвер, що він збирався вбити хлопця.
Якщо той чоловік казав правду, Нет щойно зробив йому ще гірше.
Що ти, у біса, тут робиш?
Тобі на цей поїзд не можна, тупа нег…
Може, він хотів сказати «негідниця». -Я не негідниця.
Скажуть хоч одне слово, що починається з «н» —
підуть за ним слідом.
Нехай бачать ваші обличчя.
Усім заспокоїтися і нічого не чіпати.
Мене звуть Черокі Біл.
Хочу, щоб ви знали, я не підтримую насильство.
Проте зараз поряд із вами знаходяться надзвичайно жорстокі люди.
Я скуштую.
Чорт.
Тож без викрутасів. Ясно?
Геть із цього поїзда, трикляті виродки.
Ти, мабуть, герой.
О, великі духи, чому такі завжди трапляються?
Ти неввічливий.
До тебе я залюбки застосую насильство.
Хтозна.
Може, ти переможеш.
Подивимося.
Бачиш, про що я?
Тепер не заважай доводити нашу справу до кінця.
Ані руш.
Ні.
Я наказав стояти.
Опусти зброю, хлопчику.
Або ми тут усіх переб'ємо.
Я сказав: «Зброю опусти».
Усе гаразд.
У цьому вагоні ще солдати є?
Є.
Скільки саме?
Тридцять.
Десять!
Ось і все, що треба було сказати.
Відкрий двері.
Двері відкрий.
Ось так.
Шановні бійці.
Упевнений, ви всі зараз цілитеся у двері.
Щоб ви знали, перед цими дверима
стоїть один із вас.
Кулі, що полетять крізь ті двері, спочатку влучать у нього.
Назвися, злочинцю.
Я не злочинець, сер, а звуть мене Черокі Біл.
А тебе як звуть?
Я представник довбаного закону.
Негайно відпусти солдата. Покиньте поїзд, і ніхто не постраждає.
Чую страх у голосі, містере Представнику довбаного закону.
Ми вже декому завдали шкоди.
І ви просто так нас відпустите?
Чого ти хочеш, байстрюче?
Я не байстрюк.
У вас є те, що нам потрібно. А в нас солдат, що потрібен вам.
Пропоную мирно обмінятися, і ніхто сьогодні не помре.
-Цікава пропозиція? -Просто відпустіть хлопця.
Джейку!
Я в нормі, тату!
Лише поверхнева рана, сер.
У вас десять секунд, щоб опустити стволи й відкрити кляті двері.
Або твій малий відкине копита.
Ще пальцем його торкнешся — і я вас, сучі діти, усіх переб'ю.
Дідько, Труді. Ти ж знаєш, я не люблю поспішати.
Вибачте, сер. Моя подруга не дружить з арифметикою.
Та нехай, сім секунд.
Шість.
-Покладіть рушниці. -П'ять.
-Я сказав покласти. -Чотири.
Три.
Добре. Дуже вдячний. Гуляй, хлопчино.
Не зупиняйся. Уперед. Не робіть дурниць.
Іди, як тебе вчили.
Лівою, правою, лівою.
Іди до Лу, дорогенька
-Відкривай. -Не можу.
Ключі в Юмі. А наступний…
Повторю ще раз.
Вам тепер і на краю землі не сховатися за те, що зробили.
Я не люблю далеко їздити, генерал-полковнику Еббот.
Не здається дивним, що вам наказали
перевезти окремого злочинця з однієї в'язниці до іншої?
Повне помилування містера Бака та всіх його напарників за їхні злочини.
За підписом генерала Джорджа Прайса.
Як це розуміти?
Він звернувся до нас із пропозицією.
Вбити одного Представника довбаного закону.
Чоловіка настільки безчесного, що навіть уряду за нього соромно.
Очевидно, ви й ваші люди випатрали ціле місто,
разом із жінками й дітьми.
Щоб викрасти срібло.
-А це нечувана хрінь. -Нечувана хрінь.
Будь ласка. Я…
Ні!
Тату! Ні!
Тату.
Хто тут уміє керувати потягом?
Я спитав…
Усіх крім нього.
Добрий вечір. Здайте зброю і відпочивайте на здоров'я.
Не треба світити переді мною тією зіркою. Я знаю, хто ви.
У цьому закладі я за шерифа, а міс Мері — маршал.
А маршал сказала, щоб ніхто не входив сюди зі зброєю,
бо від неї й ляже.
Мій значок вимагає винятку.
Здай пояс зі зброєю.
Перепрошую.
Як ви збираєтеся мене заарештувати, маршале?
-Продірявите поглядом до смерті? -Самої смерті вистачить.
Це трубка.
Не проти?
Не знав, що ви п'єте.
Тільки як когось уб'ю.
Або перед цим.
Я стежив за бандою Багряних Каптурів через пограбування банку в Канзасі.
Виявилося, хтось мене випередив.
Я банки не грабую, маршале.
Але грабуєш грабіжників банків, а це, як на мене, те саме.
-Техас. -Що?
Під час пограбування я був у Техасі.
Звідки ти знаєш про час?
Коли б не пограбували той банк, я був у Техасі.
Хіба що пограбування сталося в Техасі.
Як я розумію, дехто з банди Багряних Каптурів
належить до нової банди Руфуса Бака, Нете.
Руфус у Юмі.
Він вийшов. Але ти це й так знав, правда?
Чому ви тут сидите, п'єте мій віскі,
коли мали б роздавати накази своїм замісничкам?
Бо його помилували, Нете.
Руфусу Баку пробачили його численні пограбування.
Та оскільки я розшукував грабіжників банку й займався іншими справами,
ця новина потрапила до мене пізно.
Про що вони балакають?
Про зброю, убивства.
Нащо ти дала хлопцю забрати мою зброю? Що це за дурне правило?
-Чотири пістолети мали б цілитися у… -Замовкни, Пікете.
Вистрілиш — йому кінець.
Промахнешся — помрете всі.
Ти, до мене.
Візьми наручники. Надінь на нього.
Або в його грудях буде три дірки, так навіть краще.
Ну ж бо.
-Скажи цьому черевику відійти. -Спокійно, Джиме.
Мене тут представляти не треба.
Я везу Нета Лава у Форт-Сміт на суд.
Якщо хтось мене переслідуватиме, ви знаєте, що я зроблю.
Ходімо.
Гарного вечора.
РЕДВУД
Черокі Біл, міс Сміт, доброго ранку.
Містере Бак, з поверненням у Редвуд.
Щось чути про банк у Канзасі?
Багряні Каптури вкрали звідти 25 000 $. Але сюди вони не доїхали — їх пограбували.
Усім відомо, що красти в нас — самогубство.
Схоже, хтось із цим не згоден.
Чорт забирай Це відкине нас назад.
Як побудувати Мекку без цегли?
-Доведеться взяти гроші з нашого банку. -У нас немає таких грошей, Труді.
У нас трохи більше 2 500 $.
Що він сказав?
-2 500… -Це я чув.
-Вайлі. -Так.
Спекотно, правда?
Що ти робиш, хлопче?
-Хочеш, щось покажу? -Так.
Дивися уважно. Не відводь очей.
Він досі там!
Руфусе Бак.
Поглянь на себе.
Голозадий пережиток минулого.
Думаєш, можеш просто прийти в моє місто й узяти моє?
За кого ти, трясця, мене маєш?
Ніхто тебе не боїться і не тікає.
Я теж крутий мужик.
Клацну пальцем — і тебе немає.
Тому пропоную піти…
поки я не доїв свій стейк.
Якщо ти бодай спробуєш влізти…
Увійдіть.
-Що там, Карсоне? -Шерифе, вас хоче бачити містер Бак.
Скажи, мені нічого йому сказати.
Це не прохання.
Вайлі Еско.
Руфус.
Вирішив спустошити це місто, поки я гнию в тюрмі?
Світу, який ти знав, уже нема.
Наближається повінь.
Думаєш зачепитися тут, коли це станеться?
Я хоча б знаю достатньо, щоб отримати своє і піти.
Убий мене…
і залишишся ні з чим.
Такі, як ти, тримають нас усіх під нігтем
до кінця наших днів,
щоб ти міг купити собі дім,
носити значок і довбані золоті зуби.
Хочеш зробити це тут?
Ось так. Ти ж цього хотів?
Ти заради цього приїхав?
Я тебе не розчарую. Підходь.
Ось чого ти хочеш. Дати ще?
Цього тобі треба? Ще хочеш?
Ось тобі, сволото.
Отримав своє.
Чорт, я знайшов золото.
Хлопчику, ходи сюди. Бери золото. Збирай.
Добре. Скажи матусі, що ти розбагатів!
Я тебе не вбиватиму, Вайлі.
Колись ми з тобою були друзями.
Але зарубай собі на носі. Редвуд ніколи не буде твоїм.
Ніколи.
Насправді відтепер тобі тут не раді.
А тепер…
Вимітайся, або тут і помреш.
Що кажеш?
Отож.
-Міг би вже їх зняти. -Так.
Скажи, звідки ти знаєш, що Руфус повертається в Редвуд?
Йому потрібні гроші Багряних Каптурів. Туди він і поїде.
-Ти допоможеш маршалу його заарештувати. -Я хочу його вбити, а не заарештувати.
І я тобі не допомагатиму, діду.
На відміну від моєї банди, твоє життя нічого не варте.
Якщо вже заговорили, то скажу…
Я збирався тебе вбити…
коли ви з хлопцями впіймали Руфуса.
Багато хто збирався, синку.
Але ніхто не доживав.
Щоб ти знав…
Я впіймав Руфуса самотужки.
Мері.
Я думав, ти вже на пів дороги до Форт-Сміту.
Можете опустити зброю, маршале. Це не наліт.
А тобі, навпаки, вона знадобиться.
Думали, я така дурна, що повірю в ту гру в моєму салуні?
-Більше не хочу тебе в це вплутувати. -То так би й сказав.
Маю визнати, я теж засмутився.
Друзів у такі мандрівки не запрошують.
Візьми гроші, що ми вкрали в Багряних Каптурів,
купи собі ранчо, про яке весь час говориш.
Щедро з твого боку, але в банді так не роблять.
Зупиняйся у звичайному місці, щоб мати три шляхи до відступу.
Вороття не буде.
А тепер тікайте.
Ви всі. Це не ваша суперечка.
Якщо маєш справу із Самим Дияволом, маршала буде замало.
Я бачив диявола, і це не Руфус Бак.
Диявол білий.
Тобі є за що вмирати, Джиме?
Окрім того, що я твій боржник?
До речі, Монро казав, що з Руфусом Черокі Біл.
Щоразу як я про це говорю, Черокі Біл десь з'являється.
Я покладу цьому край раз і назавжди.
Як сказано в «Письмі Кларенса»: «Нікому мене не вишвидшити».
Немає такого слова, і «Письма Кларенса» теж.
Хоч би Черокі Біл тебе підстрелив, щоб ти замовк.
-Гей. -Ви забули це на стіні, містере Лав.
-У перестрілці з бандитами знадобиться. -Дякую.
Чого чекаємо?
Думаєте, саме все зробиться?
Вйо!
Так, знаю.
Поїхали.
САЛУН ТРУДІ СМІТ
Ну як?
Нормально.
Усі зібралися?
Майже.
Як ти міг?
Залишити все це Вайлі.
Якби ти керувала Редвудом,
хто б займався справами?
Хто б тримав усі банди під контролем?
Знаю, Вайлі — не найкращий варіант, та колись він був відданим.
Відданість вважається чеснотою, Руфусе.
Доки вона є.
Ти мені віддана?
Бачиш цих людей?
Або вони цього не бачать, або не хочуть бачити.
Та я вірю в те, що ти робиш.
Це місце може стати для нас землею обітованою.
І я не заспокоюся, доки цього не станеться.
Їм це скажи.
Жителі Редвуда.
Починається нова епоха.
Як ви вже, безсумнівно, здогадалися,
незабаром розпочнеться освоєння території.
Зараз вони кажуть, що все наше майно залишиться нашим.
Та ми всі розуміємо, чого варті ті слова.
Наш колишній шериф Вайлі Еско
вже пообіцяв вашу землю, бізнес і будинки
тим, хто заплатить найбільше.
Містер Бак може цьому завадити.
Але для цього ми мусимо зібрати податок.
Скільки саме?
50 000 $.
Можете витрусити з кожного мешканця все до останнього пенні, і не наберете.
Ви кидаєте нас між молотом і ковадлом.
Скільки ви живете в цій країні?
У нас тут щопонеділка молот і ковадло.
Я чув про Руфуса Бака.
Який він поганий.
Він уже сидів за ґратами,
і, я впевнений, досить скоро туди повернеться.
І коли це станеться, можливо, я повернуся в місто.
Бо я грошей не дам.
Думаєте, мені потрібен Редвуд?
Навіщо?
Редвуд — не місце для хованок. І я не ховаюся.
Це не сон. І я не сплю.
Знаєте, що це?
Це приклад.
Це приклад…
для інших.
А ви…
Ви стоїте на заваді прогресу.
Будь ласка.
-У мене сім'я. -Як вас звуть?
Джеймс.
Спочивай з миром, Джеймсе.
Отже, скільки?
Скільки ми можемо зібрати?
Десять тисяч.
Може, 15, якщо вичавити все до останнього.
Ніхто не покине місто, доки ми все не зберемо.
А якщо не підкоритеся,
усе, що ви любите, згорить у полум'ї.
У мене нічого красти.
Проте мені є в кого стріляти. Злазь.
-Вайлі Еско. -Бас Рівз.
Трясця.
У Редвуді повно стрілків.
Руфус привіз 12 і забрав шістьох моїх. Невідомо, скільки в нього їх зараз.
Я не вірю жодному слову цього чоловіка.
Він розвідник. Пропоную його вбити.
І забрати решту його зубів.
Колись стріляв у шерифа, хлопчику? У мера?
Складніше, ніж вистрілити в цивільного. А я мер і шериф.
А ще ти живий і мертвий одночасно, бо Руфус не любить незакінчені справи.
Законним шляхом Руфуса Бака не дістати, хіба що є таємна інформація.
Чи не так, Вайлі?
Якби моя воля, ти б сидів з Руфусом в одній камері.
Але ти уклав угоду. І зрештою отримав значок.
У тебе свої причини ненавидіти Руфуса, а в мене — свої.
Хіба ворог мого ворога мені не друг?
Руфус намагається врятувати Редвуд. На це йому потрібні гроші.
Але грошей у нього немає.
Послухай, ти уклав угоду з дияволом.
Він прийшов забрати борг.
Поки відпочивай, але щоб на світанку тебе не було.
Бо пошкодуєш. Второпав?
Маршал.
Синку, ці фокуси тебе вб'ють.
Слухайте, маршале.
Я швидший за будь-яку зброю. Повірте.
Я бачив швидших.
Добре. Де?
У дзеркалі.
Він сказав: «У дзеркалі».
Перепрошую.
Я краще відправлюся на перестрілку на темній конячці, ніж на золотій.
-І що це означає? -У яскраву мішень легше влучити.
Мене підстрелиш?
Що скаже представник закону?
Думаю, ніхто з вас не виживе.
І несе її
Десь чогось
Все
Що збереглось
Це букетик
Її мімоз
Я повернуся до світанку з новинами.
З якими новинами?
З Редвуду.
Сам знаєш, Вайлі вірити не можна.
Хтось має перевірити, що там відбувається, перш ніж діяти далі.
Мері, це не обов'язково маєш бути ти.
Будь-який стрілок упізнає тебе, щойно ти там з'явишся.
Біла та Бекворта теж.
Якщо ти забула,
твоє обличчя там знають ще краще, Мері «Диліжанс».
З усіх тих реклам від твого салуну до самого Техасу.
Тому я можу спокійно приїхати в місто.
Усім відомо, що я купую салуни. Руфусу потрібні гроші.
Запропоную купити заклад Труді Сміт…
Мері, чому ти вирішила, що я тобі дозволю?
Я не питаю в тебе дозволу.
Гаразд.
Тоді я попрошу дозвіл у тебе.
Ти нікому не дозволиш себе видати, тому спитаю тебе саму.
Цю обручку мій батько подарував моїй мамі.
Я збирався подарувати її тобі в Даґласі.
Але не подарував.
Дарую тепер.
Я через тебе почувалася безпорадною.
Але тепер це позаду.
Мері…
Коли все скінчиться, кожен піде своїм шляхом.
Але це ще не кінець. І поки що я залишуся.
До світанку.
Пані, ви є мешканкою Редвуду?
Ви не дуже вправно тримаєте зброю, щоб питати про те, де я живу.
Цей ствол наказує дати відповідь.
А цей не розмовляє.
Мері «Диліжанс».
Грізна Ґертруда Сміт.
Мені більше подобається Труді Тверда Рука, але я не проти.
Що тебе привело в моє місто?
Чула, Руфус Бак повернувся.
Новини швидко поширюються.
У мене для нього цікава пропозиція.
Можеш озвучити її мені.
Я не працюю з посередниками.
Віддай мені це лайно.
Веди мене, Труді Тверда Рука.
Говори, що хотіла сказати.
Припускаю, ти знаєш, хто я.
Припускаю, ти знаєш, з ким я працювала.
Ті часи залишилися в минулому,
та я б не була Мері «Диліжанс» Філдз,
якби не вміла уважно слухати.
І мої вуха кажуть, що ти втратив 25 000, на які чекав.
Сподіваюся, твоя пропозиція така ж зухвала…
Дозволь мені договорити.
Мій салун у Даґласі процвітає.
Придбала ще один у Лосиних Горах та ресторан у Каскадних.
Коротше, я можу купити в тебе цей заклад.
Саме тільки згадування мого імені приносить прибуток
будь-якому закладу. До того ж,
з усією повагою, але ім'я Руфус Бак викликає страх.
Ми знаємо, хто ти.
Отак прийти в моє місто з подібною пропозицією ризиковано.
Така жінка, як ти, не пішла б на подібний ризик,
якби на карті не було чогось більшого.
Розумієш, я не вірю, що це збіг —
що ти просто так приїхала після того, як Багряні Каптури
викрали мої гроші.
Про що думаєш?
Схоже, ти забула, з ким зв'язалася.
Ще один раунд.
Ми святкуємо, народ.
Гаразд, Мері.
Гаразд.
Та стверджуєш, що нічого не знаєш про ті гроші
і приїхала сюди сама?
Так і є.
Їхала так далеко, щоб тебе вбили.
І заради чого?
Кохання?
Кохання — єдине, заради чого варто вмерти.
Але звідки тобі це знати?
Знаєш, у мене була сестра Мері.
Вона була гарна, вольова. Як ти.
Вмерла від поліомієліту, коли мені було 11.
Постійно страждала, але її сліз я ніколи не бачила.
А ще була дівчина на ім'я Гоуп. Жила поруч.
Товста дівчина, постійно діставала менших за неї.
Зрозуміло, що через заздрість.
Але мене вона не чіпала.
Дуже ненавиділа Мері,
постійно дражнила, що та худа й миршава.
Якось Гоуп ішла повз наш будинок
із яблуком в одній руці й ножем — в іншій.
Вирішила кинути яблуко в Мері, яка йшла іншим боком вулиці.
Яблуко влучило моїй сестрі в голову й збило її з ніг.
Вона впала зі сходів…
і зламала щиколотку.
І це…
Це був єдиний раз, коли я бачила сльози моєї сестри.
А Гоуп стояла й сміялася своєю огидною пикою.
Мій тато…
прийшов додому,
зняв ремінь і відшмагав мене за те, що я не захистила сестру.
Бив мене, доки все моє тіло не заніміло.
А тоді
пішов до будинку Гоуп, щоб зробити те саме з нею.
Коли він туди прийшов, побачив усю сім'ю. Вони стояли біля будинку,
кричали й плакали,
а Гоуп…
лежала на підлозі, у калюжі крові.
Хтось перерізав їй горло, убив її ж ножем.
Тато наче язика проковтнув.
Коли повернувся, не сказав мені ані слова.
Наступного дня відправив мене до баби з дідом.
Наступного разу я побачила свою сестру
вже в труні.
Хвороба її вбила.
Мені прикро, що твоя сестра страждала.
Захоплююся її хоробрістю.
Але з мене ти нічого не витягнеш.
Знаєш, а я захоплююся твоєю хоробрістю.
Та, на жаль, наслідків не уникнути.
Гоуп… повинна вмерти.
Але не зараз.
Залиште її на вулиці, усім на погляд.
Якщо до світанку ніхто по неї не прийде, прострель їй голову.
Так, пані.
Схоже, чекати недовго.
Хто перший вмре, так?
Хто перший вмре.
Підніми її.
«Хто перший вмре?»
Що за дурнуватий вислів?
Хочете, щоб вас обох убили?
Нет Лав. Як передбачувано.
Ти передбачила, що мій друг Біл Пікет цілитиме у твого капелюха?
Помреш, перш ніж твої хлопці почнуть цілитися.
А ти одразу після мене.
Тоді твій бос не побачить тих грошей.
Мій бос?
Де він?
Де хто?
Маршале…
я ж англійською говорю?
Схоже, що так.
Де Руфус Бак?
Басе.
Труді.
Якби я знала, що ти збираєшся перебігти, запросила б тебе приєднатися.
Що, приїхав принцесу свою рятувати?
На глуху ти не схожа.
Та я запитаю ще раз.
Де Руфус Бак?
Очевидно, ти мене не знаєш.
Скажи своїм, щоб пішли, а сам залишся,
і тоді твоя принцеса, можливо, проживе трохи довше.
Маршале.
А ти симпатичний.
-Тягніть її назад. -Так, пані.
Піду вип'ю.
Агов.
Це стрілок Черокі Біл, про якого я чув?
Чув, ти такий швидкий, що опонент не встигає витягти ствол,
а ти вже всадив у нього дві кулі.
Ні, це не я.
Я той Черокі Біл, що стріляє в писок тим, хто забагато патякає.
Дам тобі фору.
Витягай першим.
Думаєш, справа в цьому? «Хто на Заході найшвидший стрілок?»
Зрештою, до цього й зводиться, так?
Ні, важливо те, хто живий, а хто мертвий.
Труді, я піду чогось вип'ю.
Добраніч.
До сраки випивку.
-Я весь вечір репетирував. -Джиме.
Ти так просто не підеш… Не слід зневажати…
-Ні, зажди. -Відійди, Джиме.
-Це курча… -Зараз не час.
Добре.
Іди, хлопче.
-Іди, я сказав! -Іди.
Раз, два, три, чотири.
Годі вже.
Сильно тебе побили?
Я їх усіх повбиваю.
Чув про Наполеона?
Він сказав: «На мене чекає кінець, який мені не відомий.
Коли я його дістануся, зважаючи на мою непотрібність,
вистачить атома, щоб мене знищити.
А поки що жодна сила людства не здатна мене зупинити».
Той чоловік точно знав, чого вартий.
Що найважливіше, він знав, що одного дня прийде його кінець.
Відчепіть його.
Знаєш, навіщо…
я залишив тобі цей шрам?
Щоб я тебе запам'ятав.
Ні.
Цей шрам був для того, щоб упізнати тебе, коли ти мене знайдеш.
Нет Лав,
злодій, що краде в грабіжників,
янгол смерті, що безжалісно переслідує тих, хто стоїть на його шляху.
Я знаю, хто ти.
І я бачу смугу, яку ти не перетнеш.
Мені відомо, що є по той бік.
Вибач за побиття.
Це було демонстрацією того, що побачить міс Філдз,
якщо ми не домовимося.
Про що?
Ти повернеш гроші, які вкрав у мене, опівдні в п'ятницю.
І ні хвилиною пізніше.
І додаси 10 000 $ згори в якості відсотків.
Що смішного?
Чорт, як… Де, на твою думку, я їх візьму?
Пограбуєш банк.
Нет Лав пограбує банк.
А це тобі аванс на знак моєї вдячності.
Ну ж бо, відкрий.
Чекаю на гроші в п'ятницю.
Усю суму.
Ти знаєш, я не можу цього дозволити.
Якщо не привезу Руфусу гроші за три дні, Мері помре.
-Про який банк ідеться? -Мейзвільський.
Мейзвільський?
Це ж місто білих.
Так, тому в їхньому банку буде 10 000 $.
Це божевілля.
Я до біса збентежений.
Я згоден з Пікетом. Це божевілля.
Але сказати маршалу, що ми все одно це зробимо, теж було правильно.
Нормальні злочинці так роблять.
-Ми, злочинці… -Немає ніякого «ми», Джиме.
Після твоєї витівки в місті, коли нас ледве не вбили.
Я б упорався.
Вези гроші, які вкрав у Багряних Каптурів.
Пікете, малий, зі мною.
Чому він не відправив пограбувати той банк своїх?
Щоб не мати до цього відношення.
Мені доведеться показати обличчя,
свіжоспечений грабіжник, чиє обличчя з'явиться на кожному розі.
Щойно з'явишся, вони налетять на тебе, як мухи на лайно.
Так.
Я сказав, що вони мене впізнають.
Давай.
Нізащо.
Заради Мері.
Ледве не повірив. Майже повірив, трясця!
На мить здалося, що мені подобається хлопець.
Тому я нічого не сказав.
Але ж не тільки я. Я не можу…
Не тільки я.
Тільки ти, Джиме.
МЕЙЗВІЛЬ
Вйо.
(ЦЕ БІЛЕ МІСТО)
Дозволь.
Як тебе насправді звуть?
Кафі й звуть.
Від народження я Кеті Вільямз.
Спочатку коня треба об'їздити, а потім кататися.
Містере Лав, мама вчила мене поважати старших,
тому я не скажу, що про це думаю.
Нічого. Я й так зрозумів.
Тоді вибачте, що довелося це чути.
Проходь.
Проходь, сонечко.
Слухаю.
Я б хотіла зняти гроші.
Що…
Для цього треба мати рахунок.
Раджу відвідати банк у Єрихоні чи, може, Редвуді.
Ні, я мала на увазі дещо інше.
Йдеться…
Йдеться про…
Про таке зняття.
Гей, блакитноокий.
Ти наляканий.
Руки тремтять. Промахнешся.
А я — ні.
Видихни.
Молодець.
Ми з напарником різні.
Він не хоче ні в кого стріляти, а мені раптом захотілося.
Відчиняй довбану решітку.
Думаєш, я жартую?
На що вирячився?
Переведи всіх клієнтів сюди.
-Веди їх сюди! -Гаразд.
-Прошу всіх перебігти сюди. -Ти теж. Ворушись!
Часи змінилися, чи не так?
Кажуть, що грабувати банки важко.
Брешуть. Грабувати банки легко.
Важко зробити це й нікого не вбити.
Що скажете…
Містере Менеджер?
Хороша людина.
Вйо. Поїхали.
Уперед. Вйо.
-З вами приємно мати справу. -Дякую, сер.
Нет Лав.
На вигляд небагато.
Байдуже, який вигляд, головне, що на це можна купити.
Навіть із грошима Руфус не віддасть Мері.
Так, знаю.
Він її вб'є, а мене відпустить, щоб я страждав.
І що, ми даремно підставили свої дупи?
Тепер маємо те, що йому потрібно.
І все?
Такі справи.
Можете одразу мене застрелити, якщо бажаєте,
або можете спочатку подивитися, що я вам привіз.
Руфус має багато такого на цих пагорбах.
Вистачить на невелику армію.
Ніхто не бере того, що належить мені.
Навіть Сам Диявол.
Руфус Бак лише людина.
Приміть уже цей факт.
Людина чи диявол — це буде останній день Бака серед живих.
Коли я повернувся, став іншою людиною
-Дорога була далека -Дорога була далека
-І надто неосяжна -І надто неосяжна
-Вони тікатимуть від мене -Вони тікатимуть від мене
-Як тікали від тебе -Як тікали від тебе
-Той страх у мені -Той страх у мені
У далекій далині
У
Далекій
Далині
Доброго дня.
Я б попросив тебе покликати твого ватажка,
та це все одно, що просити покликати твого татка.
Ним може бути хто завгодно, так?
Знаєш,
готовий закластися на свою праву руку,
що я вбив більше людей, ніж ти.
Втратив би руку, синку.
Мені сподобалася пісня чи що ви там насвистували.
Пішов, Джері.
Це наші гроші?
Пройди зі мною.
Просто… Пройди зі мною.
Приглянь за цим, Ейнджеле.
Знаєш, що твого боса кличуть Самим Дияволом?
Та навіть дияволу були потрібні гроші.
Оскільки гроші в наших руках…
дозволь нам диктувати умови співпраці.
Що це, у біса, було? Га, діду?
Це права рука чи ліва?
Трясця.
Що ж, тепер лише ми…
і ви.
Приборкай свого жвавого хлопчика.
Моторний у тебе бандит.
-Мері. -До цього ми ще дійдемо.
-Спочатку порахуємо. -Отже, Черокі.
Тоді твій бос утратить одного стрілка й 35 000 $.
Гаразд.
Відчепи цього коня для Мері.
-Ти завжди такий повільний? -А ти завжди такий балакучий?
Серйозно?
Зі спини?
Що скажеш, Бекворте?
Ні, я б цього не робив,
бо тоді в його черепі з'явиться дірка.
Але так ми не дізнаємося, хто з нас найшвидший, правда?
Треба віддати тобі належне.
Ти вмієш справити враження.
Чорт, та я навіть не репетирував.
Послухай, скоростріле, Нет Лав уже покійник.
А в тебе ще є шанси.
Стрибай на коня, забирай свій мотлох і тікай туди, звідки приїхав.
Ти знаєш, що це неможливо.
Рахуємо від п'яти?
П'ять…
ЧЕРОКІ
Чотири…
Три…
Чому вони завжди так повільно рахують?
Джим!
Підірви ту хрінь, Біле!
Убий її.
Мері!
Штовхай!
Труді моя.
Ну давай.
Сучий сину!
Видихай, падлюко.
Давай.
-Де тебе поранили? -У плече. Пригнися!
Сірники.
-Збираєшся запалити? -Сірники, Басе.
Гаразд.
Політайте, виродки.
Та ну його.
Я завжди знав, що це ти мене зрадив.
Бог знав, що в мене на душі.
-Прощавай, старий друже. -Руфусе, у мене не було вибору…
Я йому казав… про ці кляті фокуси.
Вибачте, шановні.
-Усе гаразд, Кафі? -Тільки перезаряджу.
Ви поранені.
Поверхнева рана. Сьогодні ми з Меґі ще не побачимося.
Якого дідька?
Хай мені грець.
Пікете!
Що в тебе з обличчям?
Ні, брате. Ні.
Припини. Не роби цього.
У тебе був вибір.
Вибір завжди є.
Страх лише зіпсує твою карму на тому світі.
Ти навіть шансу йому не дав, сучий ти сину!
Мені теж у спину вистрілиш? Чи обманеш із рахунком?
Бекворт був швидший.
Приглянь за моїм другом.
Нете…
Не промахнися.
Підніми свої пістолети.
Я знаю, у чому тепер справа.
Це все очі.
Підніми, я сказав.
Твій батько…
був хорошою людиною?
Так.
А моя матір була хорошою жінкою, поки ти їх не вбив.
Схоже, нас виховували по-різному.
Мені байдуже, як тебе виховували.
Підніми пістолети й обернися.
Я бачив, як батько лупцював матір до кривавого місива,
якщо вона пересмажувала їжу.
Якщо не досмажувала, то їй усе рівно діставалося.
Якось я вирішив втрутитися,
і він виплеснув свій гнів на мене.
Мій батько не був хорошою людиною.
Поганим був. І ще злочинцем.
Грабував банки…
Любив випити.
Моя мати взяла пляшку й порізала його, щоб мене захистити.
Він знов узявся за неї, і так її не стало.
Оскільки він був боягузом,
то спакував усі свої речі й поїхав…
а мене залишив із…
Моєю матір'ю.
Мені було десять років…
як тобі, коли я…
залишив тобі той шрам.
Доводилося якось виживати, але я став тим, ким став,
як і ти.
І весь цей час я думав лише про те, щоб помститися батькові за його вчинки.
Я шукав його багато років, але так і не знайшов.
Він ніби зник з лиця землі.
Та я не здавався. Продовжував шукати…
доки не знайшов.
Одного дня…
уяви собі…
я знайшов свого батька,
нову людину.
Він очистився.
Був тверезий.
Божа людина.
У церкві.
Одружився з гарною жіночкою.
У нього був син…
десь років десяти…
очі якого палали, як у мене.
Ти брешеш.
Ти брешеш!
Убивство нашого батька було розплатою, та…
Мого батька!
Моєї матері!
Та цього було замало.
Залишити тебе в живих — ось що стало справжньою помстою.
Кожен твій гріх, кожен пограбований банк, кожна вбита тобою людина.
Тільки поглянь на себе.
Ти — усе те, від чого він намагався втекти.
Бак.
Змінив своє прізвище на Лав.
Але ти Бак.
Ти брешеш.
Як і я.
Як він.
Та ти ще кращий. Ти перевершиш навіть мене, бо…
Я не зміг убити свого брата.
А ти от-от уб'єш свого.
Настав час помститися, Нетеніеле Бак.
Давай.
-Нетеніеле Бак. -Ні.
Здійсни свою помсту.
Нетеніеле Бак.
Ну ж бо, помстися.
Ти Бак.
Нетеніел Бак.
Нетеніел…
Диявол мертвий?
Я не знаю.
ДЖИМ БЕКВОРТ
БІЛ ПІКЕТ
НЕТ ЛАВ
Гаразд, хлопці.
Упевнений, що закон повірить у його смерть?
Я і є закон, міс Мері.
Якщо я так сказав, він помер.
А ти?
Упевнений, що хочеш цього?
Я завжди хотів бути заступником, шерифом чи маршалом.
На що дивишся?
У нас повно справ, містере Лав.
Поїхали.
Добре.
«СВІТЛІЙ ПАМ'ЯТІ МОЇХ КОХАНИХ БРАТІВ, РІЧАРДА АНТВІ ТА МАЙКЛА К. ВІЛЬЯМСА»
Переклад субтитрів: Руслан Поліщук