Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Pojď!
Pojď sem!
Ahoj.
Promiň, našel jsem tohohle psa na silnici.
Nevíš, jestli je někoho z vesnice?
-Jste Vímero? -Ne, já jsem Antonio.
Dobré odpoledne. Jak se máte?
Našel jsem psa a myslel jsem, že by mohl být...
Odsud nebude.
Z Quintanaru není.
Pokud ho opustili, už k ničemu není.
Takže nemá cenu hledat jeho pána.
-Víte, kde je ulice Mantecón? -Mantecón není ulice.
Je to cesta.
Jeďte tudy, dokud nevyjedete z vesnice.
Napravo uvidíte příjezdovou cestu.
A na jejím konci je dům, který hledáte.
Jak víte, že hledám dům?
Protože ten jediný se ve vesnici pronajímá.
A protože nevypadáte na to, že máte v Quintanaru přátele.
Děkuju.
DŮM ŠNEKŮ
Pojď.
No tak!
-Antonio? -Berta?
Dobrá paměť.
Jaký je váš první dojem? Líbí se vám?
Na první pohled vypadá dobře.
Vesnice, nevím.
No, počkejte, až začnou oslavy svatojánské noci.
Dům je víc než dvě století starý,
takže pokud v noci uslyšíte vrzat dřevo,
nelekejte se.
Půjdeme nahoru?
Tudy, prosím.
To je neuvěřitelné.
Věděla jsem, že vás ta knihovna zaujme.
Když jste říkal, že byste chtěl něco inspirujícího a starobylého,
napadl mě tento dům, který je už roky prázdný.
Hodně let?
Ale ne proto, že by byl nějaký problém,
všechno jsme tu připravili,
je tu pitná voda, elektřina, plynový kotel...
Tohle je malá ves a pronajmout takový dům,
i když jen na měsíc...
se nám hodí jako příjem pro obecní kasu.
Jistě.
Pokud vám vadí ty hlavy, můžu je dát do komory.
Někteří lidé říkají, že mají pocit,
jako by je vycpaná zvířata pozorovala, ale tak...
Mně to nevadí, pokud na mě nebudou mluvit.
Takže, jak jsem říkala, v domě je vše,
elektřina, nový kotel, takže rozhodně...
vám tu nebude nic chybět.
-Můžeme si tykat? -Dobře...
Takže... Nic ti tu nebude chybět.
Takže...
Podepíšeme to?
Ale vždyť jsi ještě neviděl zbytek domu.
Není třeba, je perfektní.
Jsem ráda, že tě tu měsíc budeme mít ve vesnici.
-Ty... jsi spisovatel, že ano? -Ano.
HLEDÁNÍ ANTONIO PRIETO
Nejsem Neruda, ale pokud chceš, stejně ti ji podepíšu.
-Není třeba. -Nic mě to nestojí.
Raději ne...
Mám ji... Půjčila jsem si ji v knihovně.
Můžu se tě zeptat, proč jsi zavolal právě sem?
-Znals to tady? -Ne, viděl jsem inzerát.
Hledám samotu a ticho.
Tak to se ti bude v Quintanaru líbit.
Samoty a ticha tu máme víc než dost.
Zítra přijde Justa.
Ta hospodyně, kterou jsi chtěl.
Ví o mým časovým rozvrhu?
Ano, ano.
Má moje osobní doporučení.
Můžeš být zcela klidný.
Tak to je skvělé.
Taky ti nechci lhát, je to moje sestřenice.
Dobrá, to je vše...
-Nashle. -Nashle.
Pse?
Pse.
Pse!
Je tam někdo?
Je mi ho sice líto, ale zároveň se mi hnusí.
Mluv tišeji, ať tě nikdo neslyší, prosím.
Proč by mě někdo neměl slyšet?
To on musí zmlknout.
Pokud takhle křičí, něco se mu stalo.
Ten uvidí, jestli tam budu muset jít.
Samozřejmě, že tam musíš jít. Víš, co se mu stalo?
-Asi se rozvázal. -To určitě.
Rozvázal? Zavázal jsem ho dobře.
-Dal jsi mu náhubek? -Jasně.
Ale ten mizera si ho hned strhne.
Dones mu něco k jídlu. A ať má vodu.
Možná viděl vlka a bojí se.
Vlka? Co je to za nesmysl?
Běž za ním a uklidni ho.
A neopovažuj se mu zkřivit ani vlas.
Jo, jo, už jdu.
Zmlkni už.
Přestaň dělat povyk.
Přestaň už křičet! Přestaň už křičet!
Přestaň s tím povykem, sakra! Pojď sem!
Nechtěj, abych si pro tebe musel dojít!
Urazím ti hlavu! Rozumíš?
Nedostaneš týden najíst! Rozumíš?
No tak, no tak.
No tak, vezmi si, vezmi si. Sněz to. Sněz to.
Cizrna se špenátem. Sněz to všechno.
Přepíšu to, dám ti, co chceš,
a všichni budou spokojení.
Fajn, ale nerozčiluj se.
Ne, já se nezlobím.
Jsi moc pyšný, to není dobrý.
Chceš taky vědět, co si myslím?
Jasně, no tak, řekni mi to.
-Jsi si jistý? -Úplně.
Myslím si, že nejsi schopný
rozlišit dobrý text od špatného,
protože tvůj jediný talent je,
že jsi synem zakladatele nakladatelství.
Hledáme někoho známého.
-Někoho známého? -Ano.
-Mě? -Ano, tebe.
Myslím, že někdy zapomínáš, s kým mluvíš.
Jako umělec mám právo na krizi!
Antonio, Antonio...
Sakra!
A vy se díváte na co?
Dobré ráno, Antonio.
To je Justa, moje sestřenice.
Dobré ráno.
-Pamatuješ, že měla dnes přijít? -Ano, ano.
Vyspal ses dobře? Lidi z města
si obvykle spánek na venkově pochvalují.
Jo, kromě vytí vlků, všechno skvělý.
Ach, ano, promiň. Zapomněla jsem ti to říct.
V horách jsou vlci.
Ale skoro nikdy se k vesnici nepřibližují.
Vlci nás chrání!
Opravdu? Od čeho nás chrání?
Vesnické pověry, nevšímej si jí.
Včera v noci jsem se ztratil v lese
a narazil jsem na přístřešek.
A viděl jsem, že tam je zavřené...
něco, čemu nosí jídlo.
-Něco? -Něco nebo někdo, nevím.
Vydávalo to divné zvuky.
Bylo to moc divný, jako kdyby to bylo zvíře.
Nevím, o jakém přístřešku mluvíš, ani o jakém zvířeti.
Opravdu.
Podívej.
To jsou dcery Justy, Soledad a Rosita.
Už se známe, že ano?
-Ty jsi Vímero. Že jo, Sole? -Ano, je to on. Ano.
Co jsem vám říkala? Že nemáte na pána mluvit.
Jdeme!
Říkal, že našel psa.
A kde je? Chytráku!
Určitě si to vymyslel.
Bude někde venku.
-Jasně, lháři. -Je to Vímero, říkala jsem ti to.
Nevšímej si jich.
Přečetly hodně pohádek a mají velkou představivost.
Kdyby ne, nebyly by to děti.
Taky nechci, abys měl špatný dojem z Justy.
Moje sestřenice je hodná, jen...
Neměj obavy, to je v pořádku.
Dobrá. Tak to je vše.
Jen chci, aby se ti tu v domě líbilo.
A pokud bys cokoliv potřeboval, však víš.
-Na viděnou. -Nashle.
-Můžeme si ji nechat? -Byla ve skříni.
Smrdí jako zadek a mokrý hadry.
Zeptejte se Berty. No tak, neotravujte mě.
Najdi něco o vlcích.
A ty to všechno přečteš?
Možná, no tak, vypadněte.
Je to Vímero, určitě.
Co je Vímero?
Co je to?
Pomoc! Pomozte mi!
Pomozte mi!
Potřebuju pomoc! Pomoc!
-Ne, pomoc! -Zemři! Zemři!
Pomoc! Pomoc! Pomozte mi!
-Ne! -Zemři!
-Zemři! Zemři! -Ne!
Pomozte mi! Potřebuju pomoc!
Pomoc! Pomozte mi!
"Obyvatel lesa vydával nelidské zvuky."
"Návštěvníka přemohla zvědavost."
"A ačkoliv to nebyl nejlepší nápad vrátit se k přístřešku,"
"věděl, že s pasem obezřetnosti"
"se nikdy nedostaneš tak daleko jako s propustkou odvahy."
Běž tam.
A nejez, dokud neodejdu.
Tady to máš.
Promiňte!
Kdo je tam uvnitř?
-Mohla byste mi odpovědět? -A co je vám do toho.
-Co je to? -Jděte pryč!
Tohle je soukromý pozemek. Nemůžete tady být.
No tak, jděte! No tak!
-Vy jste ten návštěvník, že ano? -Jak to víte?
Jste cítit městem.
-Co si dáte? -Dobrý večer.
Co je tu typické?
Typický je se představit, když někam přijdete.
Jsem Antonio.
Pronajal jsem si na několik dní dům v ulici Mantecón.
Mantecón není ulice. Je to jen cesta.
Vítejte v Quintanaru.
Carmelo! Přines mu na můj účet sklenku vína.
Děkuju.
Vy víte, kdo je Vímero?
Jestli tady budete nějakou dobu, můžete si sednout, kde chcete.
-Carmen, přines mu trochu cizrny! -Nemám hlad.
Ale máte.
Tohle jídlo se jí samo.
Je to dobrý.
Jsem ráda, že vám chutná.
Co je v tom přístřešku?
-Znělo to jako... -Jako co?
Jako zvíře?
Esteban.
Tenhle chlap viděl Estebana!
Esteban...
Je to normální člověk?
Je to ubožák. Ale je neškodný.
Hlavně proto, že je uvázaný.
Ale do toho ti nic není.
Jeho matka ho má takhle od dětství.
Hlavně od té doby, co ho našla, jak jí srdce krávy.
A víš, co je to nejlepší? Že to byla jeho oblíbená.
To stačí!
Já a moje žena mu nosíme každý den jídlo a staráme se o něj.
Ale pokud je nemocný, měli byste ho vzít někam,
kde by ho mohli léčit.
Esteban je součástí vesnice
a zemře tu stejně jako všichni ostatní.
My všichni jsme stiženi kletbou.
Jakou kletbou?
Vy jste přijel na oslavy?
Donedávna jsem o oslavách ani nevěděl. Jaké prokletí?
Svatojánská noc.
Vatry se už připravují.
V naší vesnici pálíme neblahá znamení
a přejeme si to dobré.
Tak, pánové, je pozdě! Budeme zavírat!
Dávejte si pozor.
Haló!
Už začínám mít těch záhad až po krk.
Pokud je tu někdo, kdo chce něco říct, ať to řekne!
Sakra!
Jste v pořádku? Omlouvám se.
Ano, nic se neděje.
Jsem otec Benito. Moc mě těší.
Antonio.
-Ano, Antonio Prieto, ten spisovatel. -Ano.
Dozvěděl jsem se, že tu jste, a chtěl jsem vás přivítat.
Ale nečekal jsem, že vás uvidím, jak běžíte z lesa.
Jako blázen. Co se stalo?
Slyšel jsem hluk, vyděsil jsem se, myslel jsem, že mě sledují.
To byl asi vlk.
Ale opravdu jsou tu vlci?
Pokud je vidíte a slyšíte, tak asi existují, ne?
To je pravda.
Nerozumím, proč se zvířata nespojí
a nevtrhnou do měst, aby nás sežrali.
Jen vtipkuju, nebojte.
Ani si to sám nepřeju, ani nežádám Boha,
aby vnuknul zvěři vzpurné a komunistické myšlenky.
-Máte rád mezcal? -Ani nevím, co to je, synu.
Je to výborná mexická pálenka.
Před lety jsem ji ochutnal, a teď jsme nerozlučitelní.
Zkuste to, otče. Nebojte se.
Uvidíme.
Nedal byste si něco k jídlu?
Ne, synu, moc děkuju, ale už jsem večeřel.
Připravila ho Justa, nejspíš ji znáte.
-Stará se mi o dům. -Justa, ano. Vím, kdo to je.
Moc toho nenamluví.
Moc je eufemismus.
Já bych spíš řekl, že vůbec nemluví.
-Co jste říkal? -Ano...
Že tenhle dům byl víc než 30 let prázdný.
I když k pronájmu ho radnice dala teprve nedávno.
Myslím, že si ho ve skutečnosti přivlastnila,
protože neměl majitele.
A že ho nechtěli pronajmout dřív z obavy,
aby se neobjevil někdo z příbuzných, kdo by se ho domáhal.
Rozumím.
Věřte tomu nebo ne, ale někteří lidi mají tolik majetku,
-že neví, co s ním. -Jistě...
Celé Španělsko si rozdělili monarchové, šlechta a zednáři.
A Svatá církev, otče.
Samozřejmě!
A Quintanar je čí? Nějaké vlivné rodiny, člena armády?
Podlýho velkostatkáře s právem první noci...
Quintanar patří prokletí a pověrám.
Co tím chcete říct?
Přesně to...
Lidi tady jsou dobří a charakterní...
ale taky strašně bázliví.
No, divní jsou rozhodně.
Nevím, jestli za to může klima, vítr...
nebo pověry, ale jsou velmi svérázní.
-Co znamená ten Vímero? -Vímero?
Je to legenda, u které by mě vůbec nepřekvapilo,
kdyby vycházela ze skutečného případu bestiality.
-Bestiality? -Přesně tak.
-Toho, ale se zvířaty. -Ale co je přesně ten Vímero?
Je to něco jako místní příšera?
Mám za to, že bývalí nájemníci
byli vzdělaní a sečtělí lidé.
Ano, vypadá to tak. Je tu obrovská knihovna.
Mezi tolika knihami určitě najdete nějakou,
v níž se dočtete o legendě o Vímerovi.
Rozumím.
V Quintanaru dokonce i knězi jsou pověrčiví.
Tady máte skvělou větu na obálku své knihy.
Antonio, máte rád rybaření?
Nevím, nikdy jsem nerybařil.
Je to umění, které si nejlépe rozumí s modlitbami.
-Víte, kde je přehrada? -Myslím, že ano.
Často chodím ráno rybařit na druhou stranu přehrady.
Stavte se někdy ráno.
A aspoň mi povíte, jestli jste opět viděl Bertu.
Taková žena si zaslouží pozornost každého.
No tak, nedívejte se tak na mě.
Bůh ví, že jsem se mu odevzdal v celibátu,
ale byl to on, kdo mi dal tenhle pár očí.
Ani mi neřekl, jestli Vímero začíná na B nebo na V.
"Utíkal za soustavného vytí a z plných sil lesem."
"Vzrušovala ho železitá chuť,"
"již mu krev zanechala na dásních."
Dobré ráno, Antonio.
Můžeme si promluvit?
Jistě, pojď dovnitř.
Bude lepší, když se projdeme. Souhlasíš?
Nejspíš ses to už dozvěděl, ale...
Včera v noci byl ve vesnici vlk a zardousil spoustu ovcí.
Takže dnes jsou lidi trochu nervózní.
Myslel jsem, že se vlci k vesnici nepřibližují.
No, jo.
Pravda je, že nevím, co se mohlo stát.
Věděl jsi, že Quintanar byl poslední obcí ve Španělsku,
která byla zapsána do celostátního registru obcí?
Na většině map a ve většině registrů ani neexistuje.
Proto jsem se tě ptala, jak jsi skončil tady,
protože lidi vidí, že jsme něco jako vesnice duchů,
která ani neexistuje.
-To je to, cos mi chtěla říct? -No, tohle a...
že jsem lhala, když jsem říkala,
že nevím nic o muži v přístřešku.
Estebanovi?
Už o něm víš?
Něco jsem slyšel, ano.
No tak, Esteban...
je zavřený, protože, jak se zdá, v dětství byl hodně násilný.
Jeho zálibou bylo zabíjet zvířata a vykuchat je.
Takže je tam takhle už hodně let?
Obávám se, že ano, hospodská je jeho sestřenice,
takže ho nechávají v přístřešku.
Něco by se s tím mělo dělat, je to ostudný.
-Ale nikdo nic neudělá. -Proč?
-Pověry a řeči... -Vímero?
Vímero, jo.
Musím už jít.
Dorazíš dnes večer na oslavy?
Nemyslím, nejsem moc na oslavy.
Bylo by hezký,
kdybys viděl vesnici o její magické noci.
Uvidíme, jak mi půjde psaní.
Já půjdu.
A co se ti děje teď?
Benito!
-Antonio, synu. -Benito, jak se máte?
Pokud ti to nevadí, budu raději, když mě budeš oslovovat otče.
Jistě, omlouvám se.
Nemyslel jsem si, že dorazíš.
Byl jsem na procházce s Bertou.
Řekla mi, ať se večer stavím na slavnosti.
Necítím se na podobných akcích moc dobře.
Tak to můžeš brát jako odměnu,
když dnes dostatečně pokročíš se svou knihou.
Přesně to jsem jí řekl.
Takže...
Vezmeš jednoho z těchhle a propíchneš ho háčkem
skrz naskrz.
Otče. Omlouvám se, ale trochu se mi to hnusí.
Vezmi si tenhle.
Ty musíš být jedním z těch, co když vidí jehlu nebo kapku krve,
začne se jim dělat špatně.
Víceméně.
No tak, pojď sem.
Pse!
Pojď se seznámit s otcem!
Jestlipak není tvůj pes ateista.
A jak ti jde psaní?
Našel jsi v Quintanaru inspiraci?
To je na dlouho.
Co se děje?
Od mého příjezdu do Quintanaru... se dějí podivné věci.
Co myslíš divnými věcmi?
Slyším hlasy, vidím stíny.
Nacházím věci na místech, kde jsem je nenechal.
Myslím, že si děláš zbytečné starosti.
Uvolni se.
Pokud potřebuješ někoho,
kdo by ti řekl, abys šel za tou ženou,
můžu to udělat.
Takže, na co čekáš?
Nech ten prut, vyhrň si rukávy a běž za...
-Jak se jmenuje? Martou? -Bertou.
Berta, ano.
Marta se jmenovala moje matka.
Běž za Bertou.
A stav se za mnou v kapli.
Je tam pro tebe.
Kaple je tvým domovem, kdybys cokoliv potřeboval.
Rozumíš?
Cokoliv.
"Hodně lidí říká, že jsme vesnicí duchů,"
"že Quintanar neexistuje."
Na shledanou zítra!
Justo!
Zítra nemusíte chodit.
Dnes je svatojánská noc, vezměte si den volna.
Jak chcete.
Nechcete, abych vás doprovodil?
-Brzo se bude stmívat. -Ne, děkuju.
Mějte se na pozoru před vlky!
Vlci ať se mají na pozoru přede mnou!
"MĚJTE SE NA POZORU PŘED VLKY."
"AŤ SE MAJÍ NA POZORU PŘEDE MNOU."
Antonio...
Haló?
Je tam někdo?
Děvčata?
Antonio...
Dobrý večer, pane.
Rozumný pohled. A to, co máš uvnitř, taky.
Bůh nás všechny stvořil z hlíny.
Ale zatímco jedni máme cenu nočníku,
druzí zlaté vázy.
Podívejte na ty dobroty!
Jsou výborné a domácí!
Jsou lahodné, podívejte.
Snítku olivovníku.
Pane, snítku olivovníku?
Vybral jste dobře.
Je to Panna Maria zázraků.
Chrání proti bestiím z hor a čarodějnicím,
a proti všem příšerám, které se mu můžou zjevit.
Ale, nemyslela jsem si, že jsi pověrčivý.
Nejsem, ale tady...
Vím, je těžké nenechat se unést něčím tak primitivním.
Říká se, že aby to fungovalo, musí ti to někdo darovat.
Počkej...
Moc děkuju. A hezkou svatojánskou noc.
Stejně tak, hrdličky.
Pro někoho jako ty, chci říct někoho z města,
tohle všechno musí být podivný, ne?
-Podivný, ano. -Jistě...
Primitivní, ne. Je to divný, ale pak si zvykneš.
Zdravím.
-Chcete snítku? -Ne.
Ne, děkuju. Ne, ne.
Quintanar je zvláštní.
A v tuhle noc ještě víc.
Musíš zkusit náš bylinný likér. Pojď, je výborný.
-Dobrý večer. -Dobrý večer.
Dejte nám 2, prosím.
-Na, tady máš svoji svíčku. -Děkuju.
Myslím, že bych si na to mohl zvyknout.
Na slavnosti.
Ale tady nejsou pořád jen oslavy.
-Dáte nám ještě 2, prosím? -Ano.
-Tak... -Na...
-Mami, no tak. Pojď tancovat. -Mami. Pojď tancovat.
Pojď si zatancovat.
-Ne, ne. -Ale ano, pojď.
Ne, ne, já raději bar.
Dobře, tvoje chyba.
Pij.
Spisovatel!
-Pij! -Pij!
Nepůjdeme pryč?
Před čím utíkáš, Antonio?
Já neutíkám, jen chci mít klid.
Jo, jistě.
Chceš klid, ticho a samotu, já vím.
Ale to v mým jazyce znamená utíkat.
A vzhledem k tomu, že vy chlapi skoro vždycky utíkáte...
Ne všichni chlapi jsou stejní.
Nevím...
Řekni mi, co víš o Vímerovi.
Řeknu ti to, pokud mi slíbíš, že to nedáš do své knihy.
Slibuju.
Podle legendy je Vímero
netvor, který do vesnice přináší smrt.
Čas od času se během svatojánské noci
převtěluje ve zvíře nebo v člověka.
A přichází do vesnice zabít tolik žen, kolik může.
Vypráví se, že před několika lety
se několika rodinám podařilo netvora vyhnat.
A tehdy Vímero tyhle rodiny proklel
a řekl, že od té chvíle
se všichni jejich potomci narodí s fyzickými deformacemi.
Proto, jak sis určitě všiml,
je v Quintanaru spousta lidí, kteří mají nějaký defekt.
Jako Esteban?
O něm, i o ostatních z vesnice, co mají nějaký problém,
se říká, že jsou dětmi prokletí.
A právě to dnes v noci oslavujeme.
Na jednu stranu cítíme respekt k těm statečným rodinám,
které dokázaly netvora vyhnat.
Ale na druhou stranu máme strach.
Strach, protože...
nám připomíná, že Vímero se může vrátit.
Ty tomu věříš?
No, někdy se i ti největší skeptici obrací k mýtům,
aby našli vysvětlení nevysvětlitelného.
Vážně?
Je to jen legenda.
Estebana drží zavřeného kvůli jeho agresivitě.
A...
A možná tohle všechno souvisí...
s útoky vlka na lidi v minulosti.
Dneska už k tomu nedochází.
Ale dřív...
Zdá se, že se to dělo často.
V noci na svatého Jána zlo přicházíme zahnat.
Měsíc, měsíc svítí...
Co je to?
Nechtěls vědět víc o Vímerovi?
Tak se dívej, nechávají mu tu jako oběť chléb, ovoce a maso.
Proč?
Vímero se může převtělit jen o svatojánské noci.
A ony věří, že pokud ho nakrmí,
nasytí se, a tak zabrání tomu, aby někoho zabil.
Vímero nepřijde.
V noci na svatého Jána přicházíme ho zahnat.
Ne, ne, promiň, ale nemůžu.
Děkuju, žes mě doprovodil.
Nenapadlo by mě, že bydlíš se svou sestřenicí.
No, tohle je hodně velký rodinný dům
a některé dny se ani nevidíme.
Navíc jí ráda pomáhám s dcerami, a tak.
Děkuju za tuhle noc, Berto.
Já děkuju tobě.
Nakreslily jsme ti obrázek.
Abys poznal Vímera. A dozvěděl se o něm trochu.
Hlupáku!
MÝTY A VENKOVSKÉ LEGENDY
VÍMERO
"Neznámého původu a s neukojitelnou chutí k jídlu."
"Pokaždé, když se Vímero objeví,"
"začne zabíjení, které neskončí, dokud se nedostane do úzkých."
"Když ho na zemi zaženou do kouta a bojí se,"
"Vímero hledá nové útočiště ve vodě."
Voda...
Voda.
Voda?
Antonio.
Jsi v pořádku, Berto?
Stalo se něco hroznýho.
Co se stalo?
Soledad...
Zabili ji.
Zabili Sole.
Cože?
Ale vždyť jsem ji včera večer viděl u tebe.
Našli ji...
na cestě k řece.
Naprosto zmasakrovanou.
Jak jí mohli něco takového udělat?
Chceš jít dál? Chceš vodu?
Musím jít, Justa mě potřebuje.
Jen jsem ti to přišla osobně říct.
-Musím jít. -Doprovodím tě.
Raději ne.
Jsou tu policisti, kteří vše vyšetřují.
Říkám ti to proto...
že s tebou budou chtít mluvit.
Dobře.
Co mám dělat, mám jít na stanici?
Ve vesnici není stanice.
Předpokládám, že budou vědět, jak tě najít.
Můžu vám s něčím pomoct?
Zavolali nám dneska ráno,
abysme připravili hrob a náhrobní kámen.
Zítra budou pohřbívat tu maličkou.
Jste příbuzný?
Dobré odpoledne.
Jsem seržant Marco Mauri od policie.
Antonio, dobré odpoledne.
-Antonio Prieto, je to tak? -Ano.
Rád bych s vámi mluvil, když dovolíte.
Předpokládám, že víte, co se stalo.
Jeden z vesničanů našel Soledad Rodríguezovou
rozčtvrcenou na mělčině.
Rozčtvrcenou? Věděl jsem, že je mrtvá, ale...
Ano, ano, rozřezali ji jako zvíře,
zlámali jí žebra, vykuchali...
To stačí!
Promiňte!
Bohužel jsem až moc zvyklý
na tenhle typ věcí.
Matka a sestra ji takhle neviděly,
aspoň v tom jsme měli štěstí.
Zřídili jsme stanici
ve skladu u vstupu do vesnice.
Zůstanu tu několik dní,
abych vyslechl všechny, kdo dívku znali.
A jak jistě chápete, jste jedním z nich.
Chtěl jsem vás požádat,
abyste se přinejmenším příští týden odsud nevzdaloval.
A zkuste si vzpomenout,
jestli jste Soledad s někým neviděl
nebo jestli s vámi nemluvila
o někom, s kým se seznámila, však víte.
A s čímkoliv mi zavolejte na stanici, dobře?
Dobře. Nemám telefon,
ale kdyby cokoliv, jsem v domě u cesty Mantecón.
Děkuju vám, pane Prieto.
A poslední věc. Pokud je váš dům mimo vesnici,
dejte si prosím pozor na vlky.
Vy z města si myslíte, že jste nepřemožitelní,
ale pak jste první, kdo padne.
Děkuju.
Právě zavíráme.
Jen jsem chtěl dvě flašky pálenky.
Flašky čeho?
Mezcal asi mít nebudete.
Místní pálenku.
Dneska nehrajete domino?
Ne!
Dnes mluvíme o tom,
kdo mohl zabít dceru Justy.
Vás nikdo nenapadá?
Je to 500 peset.
Víte co?
Vzhledem k násilné minulosti Estebana...
Kdo ví.
Možná včera v noci utekl z přístřešku,
narazil na malou Sole...
Zdravím, je tu seržant Mauri?
Pan Mauri přijde až zítra ráno.
A kde bych ho našel?
Tady, zítra ráno.
-A kde je teď? -Vyšetřuje.
Mohl byste mi dát nějaký telefon?
Kde je ubytovaný?
Pan Mauri vyšetřuje v Quintanaru,
ale pak se vrací do své vesnice.
V kolik hodin tu zítra ráno bude?
V osm, bude tu určitě v osm.
Jste laskav.
V osm.
Ráno v osm.
Nemám strach!
Nic z tohoto lesa mě nedokáže zastrašit!
Nic!
"Nic, co se skrývá"
"v tomto lese,"
"mě nedokáže zastrašit."
"Nic."
Už je tu seržant Mauri?
Musí tu každou chvíli být.
Pokud chcete, počkejte na něj v jeho pracovně.
Ale... Ten, co nechtěl detaily.
Promiňte.
Nemohl bych dělat takovou práci, vidět tyhle věci.
Jistěže ne.
Vy o nich raději píšete,
a pak ať si je představují ostatní, že?
Tak, co pro mě máte? Vzpomněl jste si na něco?
-Mám jednoho podezřelého. -Koho?
V lese je přístřešek,
jedna rodina tam má zavřeného nebezpečného hrbáče,
jmenuje se Esteban.
Hrbáče...
Ano, s nějakou deformitou. Zdá se, že má násilnou minulost.
Ví se, že zabíjel a kuchal zvířata.
Včera večer jsem tam byl a viděl jsem, že utekl.
Doveďte mě k té chatrči.
Je to příbuzný hospodskýho, ten vám může pomoct.
Utekl nám jeden podezřelý.
Ať pošlou ostatní stanice posily
a požádají občany o pomoc.
Musíme najít muže s fyzickými deformacemi.
Chtěl jsem vědět, jak ti je.
Moje sestřenice je s kamarádkami, které za ní přišly.
Pojď dovnitř.
Právě usnula.
Potřeboval jsem tě vidět.
Je mi moc líto, čím procházíš.
Myslím, že bys měl jít.
Estebane!
Bude lepší, když vylezeš!
Estebane!
Otče!
Otče, jste tu?
Otče!
Antonio, synu.
Pojď dál, posaď se.
Nevadí vám, že jsem přišel se svým psem?
Všichni jsou vítáni v domě Božím.
Děkuju, otče.
Víte, že Esteban utekl?
Člověk je bytost bez rozumu a bez duše,
kterou vede instinkt k ničení a zabíjení.
A pak hledá ospravedlnění svých zvěrstev.
Jste zvláštní muž, otče.
Dnes nemluvíte jako kněz.
Možná proto, že zraněný muž, kterým jsem dnes,
zabírá víc místa v mém nitru než duchovní.
Co ti dělá starosti, synu?
Znám tě dostatečně,
abych věděl, že něco není v pořádku.
Když spím, nespím.
Mám noční můry, ale myslím, že ve skutečnosti je to ta samá.
O čem je?
Někdo běží lesem,
pronásledují ho, je vyděšený.
Mohl bych to být já.
Nebo ten, kdo ho pronásleduje, nevím.
Nesnaž se sám o terapii a pokračuj.
Jak ten sen končí?
Pronásledovaný dorazí k mému domu,
zastaví se,
a nejde dovnitř.
A ty chceš, aby šel?
Nevím, možná ano.
Tak ho o to požádej.
Řekni mu: "Chci, abys vstoupil."
-Komu to mám říct? -Komukoliv, kdo je v tvém snu.
Sobě.
Bohu.
Podvědomí.
Matce Zemi.
Tvým mrtvým.
V podstatě jsou to samé.
A co mu mám říct?
Řekni, že pokud se ti snaží něco sdělit, ať mluví jasněji.
Protože chceš vědět, o co jde, ale nerozumíš.
A možná ti to ukáže.
Věci jsou jednodušší, než si myslíme, synu.
Jen je potřeba umět se správně ptát.
A umět požádat o to, co potřebuješ.
Vidíš, jak dobře ti to šlo s tou ženou,
poté, co jsem ti minule řekl.
A jak to víte?
Protože tyhle věci se poznají.
Ještě jsi mi neřekl, jak se jmenuje tvůj pes.
Nemá jméno.
Existuje jen to, co pojmenujeme, synu.
Takže, jestli si ho chceš nechat, měl bys mu vybrat jméno.
Nemám teď myšlenky na to, abych vymýšlel jméno pro psa, otče.
"Sešlu na ně čtvero trestů."
"Meč, aby zabíjel. Psy, aby vláčeli."
"Ptáky na nebi a divou zvěř na zemi,"
"aby žrali a hubili."
-Co je to? -Jeremiáš 15, 3.
Jeremiáš...
Líbí se ti Jeremiáš?
Půjdeš se mnou hledat toho nešťastníka?
Já už svou část splnil, teď musím psát.
Tak běž.
A piš.
A už víš, že kdybys potřeboval, najdeš tu zbraň,
s níž můžeš toho netvora zničit.
Děkuju, otče.
Estebane!
Kde jsi?
Estebane!
Estebane, vylez už konečně!
Estebane!
"Vědom si toho, že kdyby se pohnul, psi ho najdou,"
"pomazal si hrbáč celé tělo zvířecími exkrementy,"
"aby tak zmátl honicí psy."
"Zůstal několik hodin nehybně ve skrýši."
"A počkal, dokud všechny pátrací skupiny nepřešly,"
"než se vrátil do vesnice."
Kdo je tam?
Jsi to ty synu?
Estebane!
Je pravda, co se říká, že jsi udělal?
Odpověz mi!
Kolikrát jsem ti říkala, ať neopouštíš chatrč.
Tady venku tě nikdo nemá rád!
Ano, a obvinili by tě ze všeho.
A právě teď, podívej, cos udělal.
Jsi už velký, buď hodný.
A poslouchej, co ti říkám.
Klid.
Klid, klid. Pojď.
Klid.
Ne!
Matka Estebana. Jdeme!
Stůj!
"Kulky, náboje a broky"
"pronikají do jeho znetvořeného těla."
"Trhají jeho hrubou kůži a berou si jeho život."
Není mrtvý, spí.
Sakra!
Myslely jsme, že jsi možná mrtvý.
Dobře. Dávej pozor, je tu rozbitá sklenice, ať se nepořežeš.
Už to uklidila moje matka.
Tohle je tvoje.
Neobtěžuj pána.
Dobré ráno, Justo.
Dobré ráno, done Antonio.
Nečekal jsem, že přijdete tak brzy.
Když si mě někdo najme na měsíc, tak měsíc pracuju.
Je mi moc líto, co se stalo vaší dceři.
Nevadí vám, že jsem přišla s Rositou?
Ne, ne, vůbec.
Tady máte sklenici vody a aspirin.
Děkuju.
A ty už nech pána na pokoji!
Tady to všechno nevyprávíš dobře.
Nech to, no tak.
Píšeš knihu o naší vesnici
a je plná samých lží!
Tomu se říká fikce!
Copak tě máma nenaučila, že je neslušný
číst cizí věci?
Musím vědět, co děláš,
když chci zjistit, co se stalo.
Jo, a co se opravdu stalo?
To, že ten hlupák zabil moji sestru, tomu nevěříš ani ty.
Ven!
Byl to Vímero.
A syn kletby nemůže být Vímero.
Jak chceš.
Běž ven se psem a nech mě na pokoji.
-S jakým psem? -Ven!
Do prdele! Do prdele!
Carmelo.
Už toho nech!
Ahoj, Jeremiáši.
Mrtvý pes nekouše.
Doufám, že tímhle to skončilo.
Kéž by.
Ale nikdy se neví, pane Prieto, nikdy se neví.
No, hodně štěstí se psaním.
A pozor na vlky.
Mrtvý pes nekouše.
Ne.
Nakonec jsem ho pojmenoval Jeremiáš.
-Koho? -Toho psa.
Jakýho psa?
Mýho psa.
Nevím, o čem mluvíš, Antonio.
Nevidělas právě u dveří psa?
-Ne. -Děláš si legraci?
Přísahám na svůj život, že jsem nic neviděla.
Přísahej, že jsi neviděla žádného psa ve dveřích!
Tady! Kde jsem právě teď. Přísahej!
-Jsi v pořádku? -Ticho!
Slyšíš ho, nebo neslyšíš?
-Začínáš mě děsit. -Slyšíš ho, nebo neslyšíš, sakra?
Není to tak těžká otázka!
Ne, neslyším ho!
Slyšíš ho, nebo neslyšíš?
Štěká na celý dům!
Co je to?
"Muž zabil svou ženu a dvě dcery"
"ve vesnici Quintanar."
"Podezřelý z Latinské Ameriky,"
"s iniciálami BP, ubodal svou ženu k smrti"
"v přítomnosti svého syna"
"a pak spáchal sebevraždu skokem do řeky."
"Jeho syn Antonio Prieto"
"byl odvezen do útulku v Madridu,"
"kde, jak se doufá, překoná trauma z toho,"
"že byl svědkem vraždy své matky."
Co se tu děje?
Klid, Antonio.
Co se tu děje?
Ne, ne!
Berta.
Antonio!
Co ti je?
Jste v pořádku?
Jsem otec Benito.
Těší mě.
Ještě jsi mi neřekl, jak se jmenuje tvůj pes.
Líbí se ti Jeremiáš?
Běžel z plných sil přes celý les
a vzrušovala ho železitá chuť,
již mu krev zanechala na dásních...
Pokud ti to nevadí, budu raději, když mě budeš oslovovat otče.
Víte, že Esteban utekl?
Taky vím, že ve vesnici se povídá,
že je to tím prokletím.
Člověk je bytost bez rozumu a duše,
instinkt ho vede k ničení a zabíjení.
Tahle kaple je tvůj domov, kdybys cokoliv potřeboval.
Rozumíš?
Cokoliv bys potřeboval.
Věděla jsem to.
Ty jsi Vímero, to tys zabil moji sestru.
Rosito, poslouchej.
Zabils moji sestru! Vrahu!
Antonio je ten vrah, mami!
Je Vímero, všechny nás podvedl!
Mami, mami, ten spisovatel je vrah!
Přijde ti normální utéct takhle uprostřed noci?
Copak toho nebylo už dost?
Ale mami...
A co je to za pitomost, že pan Prieto je vrah?
Jsi teď chytřejší než policie?
Myslíš, že já necítím bolest
a že bych taky nechtěla všechny obviňovat?
Běž do svého pokoje, hned teď!
Viděla jsem ho.
Cos viděla?
Nech mě, ať ti to řeknu.
Berto!
Otče!
-Justo! -Říkala jsem ti to, mami.
Utíkej do vesnice a zburcuj lidi.
Řekni jim, že Vímero je zpět v těle spisovatele.
Justo, Justo, můžu vám to vysvětlit.
-Utíkej! -Můžu vám to vysvětlit.
Mami, mami!
Uteč, uteč!
Poslouchejte mě.
Pokud vám budu muset proříznout hrdlo, udělám to.
Jen jsem řekl, ať mě vyslechnete.
Rosito!
Smrt Vímerovi!
Ne, ne!
Hej!
-Jsi v pořádku? -Jo, je mi skvěle.
-Kde je můj mezcal? -V celém hotelu není žádný mezcal.
Poslední flašku jsi vypil dneska ráno.
Zbývá půlhodina do tiskovky.
Chci můj mezcal.
Půlhodina, Antonio.
Mezcal.
Půlhodina.
A ceny...
Ceny mě vůbec nezajímají.
Chci jen uznání svých čtenářů, nic víc.
Antonio, už léta si my, novináři,
klademe stejnou otázku: kdy vyjde další kniha?
A vždy jste nám říkal, že až ji budete cítit, dostane formu.
Proč teď? A proč "Dům šneků"?
Podívejte, podle legendy Vímero nikdy neumře,
ale vždy se po čase znovu objeví s nenasytnou chutí
a začne zabíjet.
Vzhledem k tomu, že napíšu jeden román za 10 let,
dalo by se říct, že jsem Vímerem literatury této země.
Píšu jen, když mám chuť.
Antonio, nakolik je "Dům šneků"
fikcí a nakolik realitou?
Podívejte, v zájmu všech, kdo jsou tady,
ať je to raději fikce,
protože jinak bych měl být ve vězení.
Mohl byste nám prozradit něco o dalším projektu?
Nebo budeme muset čekat dalších 10 let?
Sandra i já jsme vám vděční za tuhle otázku.
Protože my v nakladatelství jsme už několik dní s Antoniem
na knižním turné
a ještě jsme se neodvážili mu ji položit.
Podívejte, budu zcela upřímný.
S knihou "Dům šneků" jsem se smířil s touto profesí.
Takže slibuju, že nebudete čekat 10 let na další knihu.
Navíc, nedávno jsem slyšel
legendu o červeném žralokovi z Barbate.
Je to vesnice u moře.
Kdo ví? Možná si tam pronajmu na pár dní dům
a uvidím, jestli se s tou příšerou setkám.
Pokud se na nás díváš, protože to záleží na nás,
pošleme tě tam hned zítra.
Ahoj! Ahoj!
České titulky Blanka Medková Iyuno-SDI Group 2022