Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
PĂMÂNTUL FIILOR
Uite ce am prins !
- Unde l-ai găsit ? - Nu l-am găsit.
- Eu l-am omorât. - Ai trecut de poartă ?
Nu se poate. Acolo e Vrăjitoarea.
- Și l-ai omorât tu ! - Da.
- Te-a rănit ? - Nu.
- Și cum l-ai omorât ? - Cu ăsta.
De ce nu l-ai eviscerat ?
Ce faci când omori un animal ?
Îi scoți mațele, ca să nu vină muștele.
Nu am auzit !
Îi scoți mațele, ca să nu vină muștele !
Iar tu n-ai făcut asta. Acum nu mai e bun de nimic.
Jupoaie-l !
Îl ducem la Aringo.
Aringo !
Avem o piele !
Aringo !
O piele de câine !
Și cum e câinele ăsta ?
E un câine !
Ce culoare are ?
Maro !
Vrei să faci un schimb ?
Fac schimbul.
Dar fără băiat !
Dă-mi câinele !
Nu te mișca de aici !
- Cum merge, Aringo ? - De rahat.
Îmi pare rău. Și ochii ?
Ai venit să vorbești despre ochii mei ?
- Nu. - Nu...
Atunci, nu vorbi despre ochii mei ! Mișcă-te !
- Eu aveam un câine. - Un câine ? Nu știam.
N-a mai venit acasă de două zile.
- Un câine ? - Câinele ! Da !
Nu l-am mai văzut. De când îl aveai ?
- Nu știu. - Și îl creșteai ca să-l mănânci ?
Ca să-mi țină de urât. Cum ai făcut tu cu băiatul tău !
- Și de unde ai luat pielea ? - De pe câmpuri.
- Iar câinele ăsta era mort ? - Da.
- Ești sigură că era mort ? - Da, era mort. Era într-un șanț.
Ăsta nu e un schimb. Pielea e a mea. E a câinelui meu.
Ai ceva de mâncare ?
De trei zile, nu pescuiesc nimic. Cuștile sunt goale.
Am două bombe. Le arunci în lac și iei peștii care vin sus.
- Le vrei ? - Al vrea ceva de mâncare.
- Pot să-ți dau un pește. - Te rog să-mi dai doi.
Zi-mi adevărul !
Câinele... L-a omorât băiatul tău ?
- Nu, l-am găsit eu. Era mort. - S-a născut după otrăviri !
Cine s-a născut după aceea nu are respect !
El are respect !
Hai încoace ! Azi pleci cu pește.
Ce ți-am zis ? Ți-am zis să rămâi aici ? Da sau nu ?
- Da. - Și de ce ai plecat ?
Nu era câinele lui ! Crezi fiindcă are pușcă !
Gura ! Nu putem fi în război cu Aringo. Ai înțeles sau nu ?
Să mergem !
Ce faci ? Ți-e dor de băț ?
Nu...
Atunci, nu spiona ! Sunt lucrurile mele. La culcare !
- Ce făceai ? - Iar ?! Treci la culcare !
Unde e tatăl tău ?
- Ați folosit bombele mele. - Aringo, nu am făcut nimic !
- Aringo ! Ce se întâmplă ? - Nu știi nimic ?
Ce să știu ?
Hoți nenorociți ! Mai întâi, câinele, după aia, bombele !
- Lasă pușca ! Hai să vorbim ! Stai ! - Nu aștept nimic !
În genunchi ! Așază-te în genunchi !
Deschide gura !
Dacă nu-mi dai înapoi bombele, jur că te omor !
Eu le-am luat ! Le-am folosit, dar nu am prins nimic !
Uită-te la mine ! E un pulover. E frumos ! Îl vrei ?
Dacă vă mai văd în zona mea, vă amor pe amândoi !
Vă omor ca pe câini !
Jur pe tot ce nu mai este !
Zi-mi că da !
Nu mă ajuți cu nimic !
- Când erai dincolo de porți ? - Da.
- Și cât a durat ? - Un sfert de oră.
De fiecare dată, respir mai greu.
Ar trebui să faci un CT. Dacă vrei, sun și te programez.
Nu, mersi, e coadă prea mare !
- Ai luat-o din puț ? - E bună. Poți să ai încredere.
Tu de cât timp nu ai încredere în cineva ?
- Dar beau de ani buni ! - Nu la asta mă gândeam.
- Dar la ce ? - La cuvintele pe care le folosești.
- Ce cuvinte ? - Ai spus: "Poți să ai încredere."
- Sunt cuvinte moarte. - Nu sunt cuvinte moarte.
Ba da ! Aici ai numai lucruri moarte !
Pahare de sticlă, cana...
Cutii de biscuiți...
Tuturor ne lipsește.
- Ce anume ? - Viața, așa cum era înainte.
- Trecutul nu mai ajută la nimic. - Știi bine că nu e adevărat !
Eu am șters totul din memorie.
Dar ți-ai păstrat fiul !
- Știi că îți spune "Vrăjitoarea" ? - Da.
Când te porți urât cu el, vine aici.
Ce faci ?
Nimic.
Mulțumesc.
A omorât un câine. L-a adus acasă.
L-am pus să-l jupoaie și l-a jupuit.
E normal pentru el.
Câini, șoareci... Îi omoară și-i mănâncă.
- Toți facem asta ! - Noi doi știm ce sunt câinii.
Știm că stăteau pe covor, lângă canapea.
Nu-i mâncam, îi mângâiam.
- Dar el nu știe nimic ! - Tu nu vrei !
Ce să fac ? Să-i spun ce e un covor, o canapea, o casă încălzită ?
Ar trebui să-i spui ce e o mângâiere.
Mângâierile sunt inutile.
Era mai bine să fi murit.
Am prins un pește !
Asta e casa mea ! Nu ai ce căuta aici !
Ce-ți fac ochii ?
Și tu ? Ce-ți pasă de ochii mei ? Pleacă de-aici !
Acum poți să citești ?
Nu pot să citesc, nenorocitule !
- Deci ? - Nu-mi folosești la nimic !
Blestematule !
Vrei să mă omori ? Nenorocitule !
- Unde-i taică-tu ? - A murit. Acum vorbești cu mine.
De ce ai zis că era câinele tău ?
Care câine ? Despre ce vorbești ? Ia-ți câinele ăsta de rahat !
- Nu vreau câinele ! - Și ce dracu' vrei ?
Ce vrei ? Peștele ?
Ia peștele meu ! E în frigider ! Ia-l !
Trebuia să vă împușc ! Și pe tine, și pe taică-tu !
Mai bine nu te lăsa să te naști !
M-am născut ! Ghinionul tău !
Trebuia să te înece la naștere, cum au făcut ceilalți !
Ce e ? Hai ! Nu ai curaj ! Ești un rahat, asta ești !
Omoară-mă ! Și ia-ți mizeria asta de pământ !
A murit din cauza ta !
Vrăjitoareo ! Ești aici ? Vreau să fac un schimb.
Ce ai de schimbat ?
O haină și o sfoară lungă. Dar vreau de mâncare !
Am ceva. Vino ! Îmi trebuie haina.
- Ce culoare are ? - E albastră.
- Dar tatăl tău știe că ești aici ? - Nu mai știe nimic. A murit.
- Nu se glumește cu lucrurile astea. - Eu nu glumesc.
După o zi, nu s-a trezit. E mort !
Ce faci, plângi ?
Zicea că nu se plânge. Dacă cineva plânge, altcineva profită.
Și unde e acum ?
În apă. Unde se aruncă morții.
- Mai ai ? - Ți-am dat tot ce mai aveam.
Dă-mi mâinile !
Ce e ?
Zi-mi tu ! Era al lui. Nu mă lăsa să-l iau.
- E un caiet. - La ce folosește ?
Folosește la multe. Pentru...
... a desena sau a scrie cuvinte...
Amintirile.
- Amintirile ? - Ceea ce nu vrei să uiți.
Tu știi să citești ?
Da. Știam să citesc.
- Înainte. - Eu nu știu.
Dacă luam caietul, mă bătea.
Dă-mi mâinile !
Le simți ? Sunt cuvinte ?
- Da, sunt cuvinte. - Știi să-mi spui ce cuvinte sunt ?
- Nu. - Atingi lucrurile și înțelegi.
Uneori, pentru a citi, ai nevoie de ochi sănătoși.
Scuză-mă !
Ce crezi ? Dincolo de porți o fi cineva care știe să citească ?
Nu e nimic dincolo de porți.
De unde știi ? N-ai ieșit de aici !
Vino aici !
Și el zicea că nu se poate ieși, dar inventa !
Tatăl tău nu inventa nimic. Aici suntem în siguranță.
- Afară nu știm ce este. - Da, dar aici n-am nimic de făcut.
Aici sunt eu.
Poți să rămâi cât vrei, nu numai azi.
- Tu ești ? - Vreau să știu ce zice caietul !
Nu zice nimic. Caietele nu au gură.
- Deschide-mi poarta ! - Nu-ți deschid nimic.
Acum doar tu știi cum se deschide !
Nimeni n-o să-ți citească afară !
O să te omoare !
Deschide poarta !
Vrei să mă omori ?
Omoară-mă ! Dar nu te trimit afară.
Scria în fiecare seară, iar eu n-aveam voie să mă uit.
A murit. Îmi zici tu amintirile lui ?
- El că te... - Îmi spui amintirile lui ?
Vino aici !
Ai grijă !
Să nu ai încredere în nimeni !
Să nu ai încredere !
Matteo...
Un copil !
Bună, copil frumos ! Bine ai venit !
- Nu te apropia ! - Vrei să mă omori ?
Lorenzo, ai văzut ? E un copil cu o pușcă.
Noi nu avem arme, nu te teme.
Ți-e foame ?
- Mor de foame. - Nu trebuie să mori !
Dacă lași pușca, îți dăm de mâncare.
Așa e mai bine, nu ?
E obosit !
Ia-l în brațe !
- Pot să te iau în brațe ? - Nu !
Păcat !
Dacă vii, oricum îți dăm de mâncare.
Vino !
- Hai, vino ! - Vino !
Vino !
Nu se mănâncă cu mâinile !
- Se folosește lingura. - Și se mestecă încet.
De unde vii ?
Din lagună.
Ai călătorit mult.
- Ești singur ? - Da.
- Ai mamă ? - Nu.
- Dar tată ? - Nu mai am.
Sărmanul copil ! A mers pe jos atâta drum...
Am avut o barcă. Dar mi-a luat-o cineva.
Ești norocos ! Barca ta e la noi.
E legată lângă ponton, lângă a noastră, în siguranță.
Eu am legat-o. De ce ați luat-o ?
Am țipat mult, ca să vedem dacă era a cuiva.
- De ce nu ai răspuns ? - Nu am auzit.
O barcă nu se lasă de izbeliște.
Sunt oameni răi. Pe noi ne lasă în pace fiindcă avem astea.
Când a început războiul și au venit otrăvurile,
nu ne-am dus în refugii.
Am rămas aici, ca să muncim, să cultivăm pământul.
Și uite acum ! Pământul ne-a răsplătit !
Știți să citiți ?
De ce întrebi ?
Am ăsta !
Vreau să știu ce e scris în caiet.
- Deci știi să citești ? - Sigur că știu !
Îmi citești ?
- Nu. - De ce ?
- Fiindcă nu se poate. - Cine zice ?
- Caietul. - Caietele nu zic nimic, nu au gură !
Cine l-a scris ?
Tata.
Dacă nu ți-l citea, poate că nu se poate citi.
Dar tata a murit, acum e al meu !
Și zic că voi îl puteți citi.
Are dreptate. E caietul lui.
Dar acum e târziu.
Atunci, îmi citești mâine ?
Mâine.
Dar aici avem niște reguli. Nu au ce să caute armele.
Dacă vrei să rămâi aici, trebuie să-mi dai pușca.
Altfel, ți-o iei și pleci.
Tu decizi !
Matteo !
Cățeaua...
Vino ! Să vezi ce surpriză !
Luminează !
Aici pute, dar te obișnuiești cu timpul.
Ia spune ! Vrei s-o vezi sau nu ?
Mănâncă o dată pe zi.
Numai zarzavaturi proaste. Nu pe alea bune.
Alea sunt pentru noi !
Uită-te bine, ca să înveți cum se face.
Umpli bine pumnul, așa, și i-l dai.
Cățea, la masă !
Dacă nu mănâncă, iei bastonul.
Îi e frică de baston. Când îl vede, știe că trebuie să mănânce.
Dar uneori nu înțelege. Atunci, o împungi cu el.
Încet, fără s-o rănești.
Îți place ?
- Îți place ? - De ce o țineți aici ?
Îi e bine aici, e ferită de ploaie...
Trebuie să fie sănătoasă. Dacă vin ăia, le-o dăm.
Am mai avut două.
- Cine sunt ăia ? - Prieteni. Facem afaceri.
Când cureți cușca, o scoți și o legi cu lanțul.
Iar cu ea faci așa...
Acum e mai curată.
Gata cu privitul ! La culcare !
Trezește-te, comoară !
Ai dormit foarte mult.
Deci ? Ai hotărât dacă rămâi cu noi sau nu ?
Rămâi aici !
Nimeni n-o să-ți facă rău. Suntem respectați !
Dacă rămân, îmi citiți caietul ?
Ți-am spus deja ! Da.
Când ?
Astă-seară. Dar mai întâi trebuie să muncești.
Și trebuie să înveți regulile.
Sunt multe reguli minunate pe care nu le știi.
- Eu rămân, dar îmi citești. - Ți-am spus deja !
Diseară citim.
Hai, vino încoace ! Cuminte !
- Ce faci ? - Ți-a plăcut varza-creață ?
Tu cum crezi că am făcut-o să crească ?
Dacă ești cuminte, diseară îți citește Lorenzo.
Nu e greu, trebuie să te duci și să vii !
Așa ! Hai !
Hai, înainte !
Hai !
Cine seamănă adună ! Hai !
Sus ! Hai !
Hai, băiete !
Trage ! Hai !
Ai văzut că nu e greu ?
Bravo ție ! Hai !
Ieși !
Ieși ! Trebuie să curăț !
Tu de ce ești aici ?
- Îmi spui de ce ești aici ? - Taci, nu pot să vorbesc cu tine !
Să nu ai încredere în ei ! Sunt oameni răi.
Și cu mine au fost buni înainte să mă închidă aici.
Îmi spui cum te cheamă ?
E gata masa !
Te rog, lasă-mă să plec !
Înăuntru !
Nu vreau să mor, te rog !
Tu nu ești ca ei ! Ești normal, ești ca mine !
Privește-mă !
Te rog, lasă-mă să plec !
Mă cheamă Maria. Te rog !
Lasă-mă să plec, te rog !
Așa e bine ?
Nu te mișca !
- Ești sigur că vrei să auzi ? - Da.
Bine...
Ai meritat.
L-ai făcut să sufere mult pe tatăl tău.
- Îmi citești sau nu ? - Fii calm !
Am spus că îți citesc.
"S-a născut cu picioarele înainte."
"Și a rupt totul în ea."
"Acum, ea e moartă..."
"Iar el plânge."
"Plânge întruna."
"Iar eu nu știu ce să fac."
Ai înțeles ?
Vorbește despre tine.
Zice că mama ta a murit din cauză că te-ai născut tu.
E o poveste urâtă.
Nu contează, continuă !
Mâine.
Dar am muncit !
Iar eu am citit.
Tu mâine mai muncești, iar eu mai citesc.
Există reguli.
Te rog, dacă îmi mai citești, mâine ar tot !
Mâine.
Ține !
E a mea.
E curată.
Ți-o dăruiesc.
Uite ce moale este !
Maria !
Trezește-te !
Te-ai întors !
Mi-au promis că îmi citesc ăsta.
Tata știe să citească. Dacă-mi dai drumul, mergem la el !
Dacă nu-mi citește ?
E tatăl meu ! Dacă îl rog ceva, face !
Hai ! Grăbește-te ! N-o să se bucure, dacă o să vadă că te iau de aici.
- Ce faci cu cățeaua ? - Îi era frig.
- Da ? - Da.
- Și de ce nu e în cușca ei ? - Fiindcă plecăm.
Cum să plecați ? După toată dragostea pe care v-am oferit-o ?
Matteo, vino !
Nu te apropia !
Ce vrei ? Să-ți citesc caietul ?
De-asta am rămas, dar nu-mi citești !
Bine, hai să stăm aici împreună. Ți-l citesc pe tot.
Dă-mi-l !
Bravo ție !
"Era odată un tată care avea un caiet."
"Locuia cu băiatul lui într-o lagună,"
"avea o barcă și a murit."
Îl știu pe dinafară.
Nu-l știi și nu mi-ai citit. Citește bine !
"Citește bine !" Crezi că poți să vii să dai ordine în casa noastră ?
Dă-mi-l înapoi, e al meu.
- Dă-mi-l ! - Ia-l !
Dă-mi-l !
Ajutor !
Lorenzo !
L-ai omorât ! Rahat nenorocit ce ești !
Vrei să știi ce scrie în caiet ?
Scrie că te ura de moarte !
Că îi era scârbă de tine ! Și că nu te voia !
Că nu trebuia să te naști ! Rahat nenorocit !
Și că ar fi preferat să fi murit !
Acum te trimit la el, ca să ți-o spună...
Vino ! Ridică-te ! Stai în picioare !
Trebuie să-ți spun ceva...
Nu știu dacă tata știe să citească.
Cum ?!
Nu știu dacă știe să citească. Nu l-am văzut citind.
- De ce mi-ai spus că știe ? - Fiindcă voiam să scap de acolo.
- Mi-e silă ! M-am mințit ! - Eu te-am salvat.
Ei te-au mințit.
Au inventat ce ți-au spus.
Taci !
Oricum știu deja ce scrie.
Știam și înainte. Pot să și arunc caietul în râu.
Uite-o ! Privește, e acolo !
E casa ta ?
Așteaptă !
Tată !
M-am întors, tată !
Tată !
Tată, m-am întors !
Tată !
Tată...
Tată !
Tată...
Eu plec.
Trebuie să-mi citească cineva.
Pa !
Îmi spui cum te cheamă, te rog ?
Nu știu cum mă cheamă.
Tata îmi spune "fiule".
Nu mai vreau să rămân aici.
Hai cu mine, dacă vrei.
Și unde mergem ?
Nu știu, pe râu în sus. La fel ca înainte.
Să căutăm pe cineva care citește ?
Da.
- De ce mă privești ? - Așa...
S-a spânzurat fiindcă mă credea moartă.
Singur mai putea să trăiască.
Eu nu vreau să stau singură. Mi-e frică să stau singură.
Dar tu crezi că noi putem să facem copii ?
Nu se mai nasc copii.
Cine ți-a spus ?
Ai mai văzut vreun copil mic ?
Nu.
Nici eu.
Tata mi-a spus că, la un moment dat, o să cunosc un bărbat
și o să fac un copil.
- Ești aici ? - Da !
- Ai găsit ceva ? - Încă nu !
Vorbește ! Altfel, ne rătăcim.
Vorbește tu !
Ochi care vorbesc, Gură care privește.
Vâslește și nu te opri din vâslit !
Nas care atinge, mână care miroase. Întunericul colorează culorile.
Și crocodili !
Aici nu-i nimic. E prea mult nămol !
Ce e un crocodil ?
M-ai auzit ?
Maria !
Unde i-ai găsit ?
I-am găsit pe ăștia.
Sunt mici.
Ne ajută.
Te-ai descurcat bine.
Ți-e sete ?
Nu cred că nu vrei să bei.
Nu !
Nici tu nu vrei să bei ?
Ea rămâne aici. El intră în cușcă.
Nu !
Unde-i fata ?
Dă-mi-l mie !
- Așteaptă ! - Ce e ?
- Știi să citești ? - De ce ?
Ai vârsta celor care știu.
De ce mă întrebi ?
Trebuie să știu ce scrie aici.
Era al tatei.
Sunt scrise amintirile lui.
Dacă poți, îmi spui ce scrie ?
Vreau să știu dacă îi era silă de mine.
Nu pot să te văd așa. Pune-ți masca.
Ai auzit ?
Pune-ți masca !
Ce citești ?
Băiatul... Nu mă pune să-l omor.
De-asta ești trist ?
Pentru pozele astea ?
- Îl putem ține ca sclav. - Nu avem nevoie de sclavi.
Ne trebuie mâncare.
- Eu nu vreau să-l omor. - De ce ?
El e altfel.
- Îmi amintește niște lucruri. - De ce ? Tu mai ai amintiri ?
Greșești. Nu-ți amintești nimic.
Cum te cheamă ?
Nu-ți mai amintești !
Pe ce stradă locuiai ?
Nu-ți amintești !
Pe cine aveai vecin ?
Ce meserie aveai ?
Erai însurat ? Cum o chema pe soția ta ?
Ce culoare de păr avea ?
Dormeați împreună ? Și pe ce parte a patului dormeai ?
Nimic... Nu-ți amintești nimic.
- Mi-l amintesc pe fiul meu. - Mincinosule !
Mi-l amintesc !
Îți amintești și că tu l-ai ucis ? Nu te-a obligat nimeni.
Dacă nu făceam asta, acum avea vârsta puștiului ăluia.
Trebuie să te ierți. Așa cum ne-am iertat cu toții.
Nu exista alternativă.
Pentru copii, cel mai bine a fost să moară imediat.
De ce trăiești ?
Fiindcă te-am întâlnit.
Și de ce ne ajutăm ?
Fiindcă e mai bine în șapte.
Suntem morți ?
- Suntem vii. - Bravo !
Vino !
Acum stai jos !
Închide ochii !
Taci ! Nu gândi.
Respiră !
Ce aduc amintirile ?
- Frică. - Frică... Și mai ce ?
- Durere. - Ce vindecă durerea ?
- O altă durere. - Repetă !
- O altă durere ! - Repetă !
O altă durere !
Acum odihnește-te.
Mâine omori tu băiatul.
"Și azi-noapte am scuipat sânge."
"Simt cum îmi arde pieptul."
"E o minune că stau în picioare. Mai am puțin."
"El acum doarme. Nu știe nimic, nu înțelege."
"Nu știu dacă e inteligent."
"Dar se teme de mine."
"Se teme când ridic vocea, se teme când îl privesc."
"Dar de Aringo nu se teme."
"Exact asta voiam."
"L-am învățat să nu mă iubească, să nu iubească pe nimeni."
"Iubirea ne face vulnerabili."
"Nu-ți pot explica unele lucruri. Trebuie să țin totul în mine."
"Așa, poate că o să reziști."
"Așa, poate că o să reziști și fără mine."
"Dar eu o să simt până la sfârșit mirosul pielii tale."
"Și lucrurile pe care tu le-ai uitat."
"Într-o zi..."
"Ai râs cu lacrimi, fiindcă, în timp ce pescuiam, am căzut în apă."
"Eu îmi amintesc."
"Îmi amintesc și ultima ta îmbrățișare."
"Aveai patru ani. Am găsit un cal care se zvârcolea de durere."
"Avea otravă în corp."
"L-am omorât, ca să-l cruțăm."
"Îi curgea sângele din gât și plângeai încontinuu."
"Atunci te-am îmbrățișat."
"N-o să uit niciodată acea îmbrățișare."
"E cea mai prețioasă amintire."
"Mă chinuie gândul de a nu te mai privi."
"De a nu te mai apăra..."
"De a nu vedea cum îți crește barba..."
"Dacă citești înseamnă că ai rezistat."
"Poate că ai vârsta mea, ai învățat să citești,"
"ai găsit oameni buni, mâncare..."
"O femeie... Și poate că ai copii."
"Am primit toată iubirea ta, dar nu puteam să-ți spun."
"A fost un chin pentru amândoi, dar, dacă trăiești, nu am greșit."
"Iar acum poți să înțelegi."
"Acum știi cât de mult te-am iubit..."
"Și că iubirea mea te-a făcut puternic."
"Te-a făcut invincibil."
Ce e ?
Nu mă mai pot ierta.
Nu înțeleg. Ce vrei ?
Nu mă mai iert.
Ajunge !
Eu te-am iertat deja.
Maria ! Maria, trăiești ? Maria, trezește-te !
Ridică-te ! Hai, ridică-te !
Vino !
Maria !
Maria, sunt aici !
Trezește-te !
Te rog !
Te rog...
Te rog, trezește-te !