Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
„KDYŽ NEJSEM S TEBOU, LÁSKO, JAKO BYCH VŮBEC NEŽIL.“
ERNEST HEMINGWAY SBOHEM, ARMÁDO!
NETFLIX UVÁDÍ
Neměj obavy, drahá.
LONDÝN, 1965
Moc ráda vás vidím, madam, konečně vás pustili z nemocnice.
Jenny, to je paní Cordozová.
Ano. Děkuji.
Zavedu vás do pokoje.
Vše je tak, jak jste zvyklá.
J. S. PO BOX 13, LONDÝN, N1
Jsem tak rád, že jsi doma.
Dobrou noc, Jenny.
Dobrou, Lawrenci.
Larry.
- Říkáš mi Larry. - Larry.
Hej.
Ahoj.
A hele.
Kde se tu bereš?
Musím…
Musím se začít chystat do práce.
Budu tě muset požádat, abys…
- Když dovolíš. - Tohle je můj byt, takže…
Do prdele.
V tom případě „pohov, monsieur“.
- No problemo. - Kdy se zas uvidíme?
Jakože…
- Včera to bylo super. - No, víš…
- Jde o to, Robe… - Já nejsem Rob.
- Andrew. - Andrew.
Nedávno jsem prošla
poměrně zničujícím…
Takže děkuju.
- Jenom ti chci nechat číslo. - Nebo bys nemusel.
Ušetříš mě výčitek, že se ti už nikdy neozvu,
a sebe zklamání, že už mě neuvidíš.
- Cítím se zneužitě. - Vítej v mým světě, Robe.
- Nejsem Rob. - Andrew.
Promiň.
Nuže… Andrew.
Bylo mi potěšením, užij si zbytek dne.
- Ellie? - Ano.
NOVÁ VZPOMÍNKA SPOLU, 2019
Nazdar.
Porada za pět minut.
Nicku?
Nicku.
Nebavím se s tebou, protože bych tě musel seřvat.
Co jsem provedla?
Já vím, žes měla rok na hovno, ale nemůžeš nás otevřeně ponižovat.
- O čem to mluvíš? - Zase ses na nás vybodla.
Zmizela jsi s cizím týpkem. Jak se asi máme cítit?
- Tak promiň. - A na moje narozky.
Fakt se omlouvám, Nicku.
Vážně.
Vypadáš vystresovaně.
Mary Ellen umřela a Janet chce speciál. Absolutně to nestíhám.
Kdy?
- Do neděle. - Ale kdy umřela?
- Před pár dny. - To mě mrzí.
- Na co? - Na stáří.
Taky bych tak chtěla umřít.
Co kdybys mi to nechal? Za dvě hodiny se do toho můžu dát.
Co?
No tak jo.
Oficiálně jsem ti ulehčila, příteli.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Jak se máme?
- Dobře. - Skvěle.
- Ahoj. - Zdravíčko.
- Jak se daří? - Dobře. Díky.
Dělám speciál o naší služebně nejstarší redaktorce.
- Zrovna umřela. - Jo? Teda, proboha. Hrůza.
Prý darovala všechny své spisy archivu.
- Na kolikátou jste objednaná? - Ne, já tady pracuju.
Stejně se musíte objednat. Nemůžeme jen tak…
- I zaměstnanci? - …pouštět lidi do archivu.
- Já tady pracuju. - Bohužel.
Na internetu najdete náš online katalog
a zvolíte si, co chcete vidět.
Byla jsem tu už tisíckrát.
Buď já nebo někdo z archivního týmu vám ty dokumenty připraví.
V tom případě bych se ráda objednala.
Objednává se online, přes náš…
Děláte si srandu?
- …online portál. - Online portál?
Víte co?
Moc vám děkuju za ochotu…
a brzy na viděnou.
Kéž bych taky ztratila paměť.
Uprchla bych odsud a zapomněla, že jsem vdaná za Francise.
Víš, jak se to stalo? Kde jsem byla?
Podle Larryho na pochůzkách.
Víc bohužel nevím.
Vážně si nic nepamatuješ?
Jenom střípky. Nevím, jak se chovat, jak…
Jestli jsem byla šťastná.
Nevím…
Neboj, drahoušku, povím ti to.
Byla jsi milá, vtipná, přímo z tebe sršelo joie de vivre.
Máš ideální život, chytrou nejlepší přítelkyni,
bohatého a milujícího manžela.
Proč nemáme děti?
Tvůj manžel je pořád pryč.
Vždy jsem ti to děsně záviděla.
To se spraví, drahoušku.
Zatím si zkus užít dnešní večer.
Ano.
Neuvěřitelné!
- Harold Wilson? - Ten Harold Wilson?
Z masa a kostí.
Jistě tě pozval na nějaké nóbl místo.
- Lockets. - Och.
Nejradši jezdí na ostrovy Scilly…
…strana má šanci získat většinu.
Pánové, to je zajisté skvělá zpráva, ale nás spíše zajímá…
ministrův oblíbený dezert.
To stačí, drahá.
- Mám druhou… - Doktorův příkaz.
Jen vodu.
Ty si vážně nic nepamatuješ?
- Anne! - Co?
Dá si někdo kávu?
Ó, ano.
ARCHIV POTVRDIL SCHŮZKU V 11:00 „PŘESNĚ“.
Ahoj.
- Ahoj. - Jak se vede?
- Dobře. A vám? - Báječně.
Máte to připravené v čítárně.
Výborně.
Promiňte, zákaz jídla a nápojů.
Tudy… prosím.
Tady je všechno od roku 1965 zhruba do roku 86, 87.
To jsou její zápisníky?
Ano, měly by být.
Díky.
Chtěl jsem jenom říct, že se mi moc líbil váš článek
o prvních manželstvích a o randění přes internet.
- Vážně? - Ano.
Hlavně ta část o rozdílu mezi věrnou a vášnivou láskou.
Nikdy jsem na to tak nepohlížel.
Dík.
U srdce mě hřeje pocit, že je moje utrpení konečně k užitku.
Jak se z někoho jako vy stane archivář?
Vystudoval jsem historii umění.
A pak postgraduál ve správě záznamů.
Tehdy jsem tak nějak zjistil,
že mě baví kategorizovat věci, kupodivu.
Má jediná a nejmilejší lásko.
Vím, že se bojíš, ale věř mi, že jsem nikdy nic podobného nezažil.
A ujišťuji tě, že již nezažiji.
Nikdy se nespokojím s tím, že jsi jen částečně mou.
A z tohoto důvodu přijímám tu práci v New Yorku.
V pátek v 19:15 budu na 2. nástupišti na nádraží Marylebone.
Pojeď se mnou, drahá.
Ušetři ho polovičatého života a smluveného manželství.
Ale hlavně ušetři sama sebe.
Chop se toho, co je skutečné, pravé a nekonečné.
Ano, je to děsivé, žít ve lži je však horší.
Byli bychom šťastni…
„…tak šťastni.
Mé srdce, mé naděje, jsou ve tvých rukou.
Tvůj Boot.“
…historický materiál.
- Podle mě je to dost… - Koukněte na tohle.
- Co to je? - Dopis.
Fíha.
Škoda, že se to teď dělá přes textovky.
WhatsApp.
Přesně. „Čus, kdyžtak přijď na vlak.“
Hashtag chces-zmenit-zivot-tak-doraz, smajlík, lilek, cedule, párek.
Nejhorší je, když si to přečtou, vidíte tu modrou fajfku a…
„Haló, už je to…“
- Pět hodin. - „…pět dní.“
- Teda… - Řekl jsem „dní“?
Myslím, že jo.
- Můžu vidět tu obálku? - Jo.
- „J. S.“, asi je to tu omylem. - Co s tím budete dělat?
Spálím to.
Dělám si srandu. Spíš to řádně zařadím.
Ne! Co to radši vrátit?
Nebo vypátrat odesilatele?
EVELYN WAUGH SÓLOKAPR
„Nejmilejší J, vím, jak je to pro tebe složité.
Ale také vím, že se milujeme, stejně jako Země krouží okolo Slunce.
Posledně jsi byla rozrušená, a já se za to proklínám.
Má frustrace je nesmírná.
Nikdy není dost času, šance se tě nabažit.
Sejdeme se zítra. B.“
„Drahá J, stále se vracím k večeru protančenému U Alberta
a chvílích na Riviéře.
Podle Felipeho jsem jak opilý zoufalec, co se utápí ve vzpomínkách.
Máme-li pouhé hodiny a minuty, vleptám si je do paměti a zas je vyvolám.
Kdykoli zavřu oči, uvidím tvou nebeskou tvář.
Stále jsi v mých myšlenkách. Tvůj Boot.“
O ŠEST MĚSÍCŮ DŘÍVE
Nezapomeň na společnou snídani, drahý.
Zítra ráno přijede novinář.
Tak oběd?
Večeři, drahá. Máme večeři.
Larry.
Uklidni se.
U ALBERTA
Můžu vám pomoct?
Ano.
Vřele v to doufám.
Nejsem vám povědomá?
Nikoho mi nepřipomínáte.
A co jméno Felipe? Říká vám to něco?
- Jste od policie? - Ne.
Tak proč se na něj ptáte?
Domnívám se, že máme společného přítele. Možná byste mi pomohla Felipeho najít.
Vy mi nerozumíte.
Felipe měl…
nehodu.
Už se neprobral.
Jen dávám vědět, že čítárnu zavíráme kolem páté.
- Kolik je? - Skoro půl šesté.
Sakra. Tak jo.
Už jdu.
Našla jste všechno?
Jo, řekla bych, že jo.
Kdybych chtěla něco dalšího, musela bych…
- Online. - Jasně, online.
- Stejný postup. Online. - Postup.
- Kam jedete? - Do suterénu.
Co kdybych chtěla najít další dopisy? Mohl by z toho kápnout článek.
Pokud byste chtěla, můžete mi poslat e-mail.
Kdybyste to chtěla trochu urychlit.
Díky.
Stává se z vás rebel.
Mějte se.
Vy taky.
Anthony O’Hare.
Ano, jistě. Přišel jste napsat úžasné věci o manželovi.
Myslíte?
„Zářný příklad zdravého podnikání, každoroční zvyšování obratu.“
- To je dotaz, nebo sdělení? - Manželka nemůže být objektivní.
Nikdo není objektivnější než manželka.
Vskutku.
- Obávám se, že má Larry zpoždění. - Možná není tak dokonalý.
Dáte si zatím něco k pití?
Ne, děkuji.
- Pane O’Hare. - Pane Stirlingu.
- Omlouvám se za zpoždění. - To nic.
- Začneme? - Ano, je to na vás.
Vůbec nechápu, jak jsem se z toho vykroutil.
Co vy, pane O’Hare? Jste finanční novinář.
Korespondent.
Kde jste všude byl?
Převážně v Léopoldville a Brazzaville.
Otřesné místo.
Kde má náš hostitel silné obchodní vazby.
Já myslím, že…
Belgičané to tam docela dobře řídili sami.
Nic ve zlém, ale byl jsem tam v letech 59, 60 a 62…
Takže chápete, že vzpoura a rebelie jsou ubohou a nesmyslnou reakcí…
Na staletí útlaku?
Dle mého je lepší získat kontrolu prostředky politickými, geografickými…
Předpokládám správně, že podporujete pana Mobutu?
Larry, Mobutu je diktátor. Pochybuji…
Jsem si toho vědom, drahá. Díky.
To už by stačilo. Nesmírně depresivní téma k večeři.
Co se nedostane na stránky Vogue, to pro mou ženu není hodno pozornosti.
Chci poznat svět, potkat spousty lidí, protože z těchhle lidí…
mám chuť si strčit pistoli do pusy a zmáčknout kohoutek.
Ty ženy, bože můj.
Zhýčkané nány, co nedají dohromady jedinou zajímavou myšlenku…
Promiňte, že jsme vás zklamaly.
Panebože, jsem opilý.
Očividně.
Až se příště budete s někým nudit, možná byste mohl odejít.
Jen vás žádám, abyste si své znechucení nevybíjel na Larrym v tisku.
Omluvte mě.
Bože, mám po včerejšku hroznou migrénu.
- Vážně jsi toho vypila tolik? - Něco mi říká, že ano.
- Pane O’Hare. - Paní Stirlingová.
Co tu děláte?
Chtěl jsem vám dát…
tohle.
- Co to je? - Omluva.
Tak prosím.
- Čtěte. - Jennifer.
Když ji pan O’Hare napsal, jistě ji zvládne i přečíst.
„Paní Stirlingová… jsem zavrženíhodné prase.
Rád bych to svedl na únavu či na zvláštní reakci na mořské plody,
ale byla to kombinace alkoholu, jemuž bych se měl vyhýbat,
a mé společenské neschopnosti.
Nemusíte dodávat nic, co bych o sobě ve střízlivém stavu již nevěděl.
Přijměte prosím mou omluvu.
Váš…
zahanbený Anthony O’Hare.“
Rád bych vás s manželem pozval na oběd.
To je od vás moc milé.
Promyslím to. Teď vás však musím odvézt do hotelu.
- Nechci, abyste kvůli mně dostal úžeh. - O otravě alkoholem nemluvě.
- Jistě. - Prosím.
Díky.
Larry.
- Pane O’Hare. - Pane Stirlingu. Zdravím.
- Díky. - Paní Stirlingová.
- Dobrý den. - Jak se máte?
Dobře, díky.
Je nějaká paní O’Harová, pane O’Hare?
Byla, ale rozvedli jsme se.
Upřímnou soustrast. Rozvod je otřesná záležitost.
- Děti? - Proboha, Larry.
To nic. Ano, mám syna Petera.
Na Gordonstounské škole jsem znal jednoho Petera.
Anglicky.
- Kam se chystáte odsud? - Po dopsání článku zpět do Londýna.
- Omluvte mě. - Jistě.
Omluvte ho.
To nic.
Vy nepijete?
Ne, mám zákaz.
Bolehlav?
- Doktorův příkaz. - Vážně byl včerejšek tak hrozný?
Upřímně, radši bych se účastnil ozbrojeného konfliktu.
Jste William Boot ze Sólokapra.
- Od Evelyna Waugha. - Vím, kdo to je.
Děje se něco?
Povinnosti.
Povězte mi, pane O’Hare, jak to zvládáte na moři?
- Díky. - Co na to říkáte?
Je velká.
Myslím výhled.
Vidíte tamto?
To je Korsika.
- Cestujete hodně? - Vlastně ani ne.
Jezdíme sem každé léto, ale od svatby jsem nebyla v cizině,
ani za rodinou.
Larry cestuje za oba.
Jak jste se poznali?
Seděli jsme vedle sebe na firemní večeři.
Naši otcové byli partneři. Pozval mě na rande a bylo.
Tak prosté?
Ano. Po pár měsících jsem souhlasila se sňatkem.
Rodiče byli v sedmém nebi.
Jak to?
- Dobrá rodina, dobrá pozice. - Hodně vám na těch věcech záleží?
- To snad každému. - Asi ano.
Povězte mi o svém synovi.
O synovi?
Žije s bývalou manželkou, a ta se snaží, abych ho nezkazil.
Proč si myslí, že byste ho zkazil?
Byl jsem nevěrný.
Musí se vám stýskat.
Ano.
Kdybych to býval věděl, neudělal bych, co jsem udělal.
Proto pijete?
- Nesnažte se mě spravit. - Kdo říká, že se váš snažím…
Vyzařujete takovou šlechetnost, jsem z toho nervózní.
Jistě nejsem první.
Byla byste dobrá novinářka.
Miloval jste svou ženu?
Myslel jsem, že ano, ale asi jsem tehdy nevěděl, co je láska.
- Miloval jste někdy někoho? - Svého syna. A vy?
Jsem vdaná.
Ano.
Jsme s Larrym velmi spokojení, abyste věděl.
To rád slyším.
MARY ELLEN: VZPOMÍNKA NA NEBOJÁCNOU PRŮKOPNICI ŽURNALISTIKY
Speciály.
Dobrý den, rád bych mluvil s Ellie Haworthovou.
U telefonu.
Tady Rory z archivu.
Našel jsem něco, co by vás mohlo zajímat.
Zdravíčko.
To je žvýkačka? Žvýkačky v našich čítárnách neradi vidíme.
- Spolkla jsem ji. - Skvěle.
Tak jo.
Mám další dopis.
„Jsou čtyři ráno a já nemohu spát, jako v Cestě k šílenství.
Ležím a představuji si ho vedle tebe,
jeho právo se tě dotýkat, držet tě, a dal bych cokoli, aby to právo bylo mé.
Když tě nemohu mít, alespoň si tě představím.
Tvou vůni, tvé vlasy,
tvůj lehký pokoutný úsměv, když řeknu něco, co tě pobaví.
Drahá J, nikdy jsem víc netoužil dočkat se rána. Tvůj Boot.“
Rozhodně…
je to on.
Ano, stejná obálka, stejné písmo.
Chci vědět, jak to skončí, takže je v hajzlu můj den i váš.
V hajzlu?
Musím zjistit, jestli je těch dopisů víc.
Ano.
Ale jestli chceme najít další dopisy, budeme muset do skutečného archivu.
- Super, tak jdeme! - Potřebujeme speciální povolení.
Jak ho získáme?
Musíme vyplnit formulář, a pak asi, no, další formulář.
To zní snadně.
Uvidím, co se dá dělat.
Díky.
- Super. - Super.
Milý pane O’Hare. Smím Vám říkat Boote?
Larry musel náhle odletět.
Do jeho návratu jsme zde oba polapeni.
Vy navíc bez vhodného plážového oděvu.
Měl byste zájem strávit společné odpoledne?
Znám miloučký obchůdek, kde byste pořídil vhodnější oděv.
Vaše J.
Milá paní Stirlingová. Smím Vám říkat J?
Děkuji za nabídku a za záchranu.
Jsem Vám zavázán, včera jste mě vytáhla z pokoje.
Moc rád Vám to oplatím.
Pochopitelně neznám okolí, ale pokud byste mi poradila,
mohu Vás rozesmívat svou školní francouzštinou.
Milý Boote, bylo mi potěšením Vás vytáhnout na sluníčko.
Pozvání ráda přijmu.
Mohli bychom strávit pár hodin ve městě a zoufat si nad naší neznalostí jazyka.
Jste volný ve čtvrtek?
Jsem volný ve čtvrtek, ale také zítra, pozítří i popozítří.
Než se pan Stirling vrátí, stihli bychom objet celé pobřeží.
Dejte mi vědět, kdy Vám to vyhovuje. Boot.
- Díky. - Není zač.
Co teď?
Co třeba piknik?
Dětská hra, co jsem naučil syna. Znáte ji?
Zavřete oči.
Zavřete je.
Vyberte si místo.
- Skutečné? Imaginární? - Jak chcete.
Představte si, že všechno máme. Pokrývku, spoustu sýra.
- Chleba? - Chleba. Jsme u řeky.
Jé, řeka.
Syn miluje rybaření, snad nevadí, že si zkusíme zachytat.
- O rybaření bohužel nic nevím. - Proto vás to naučím.
Jak mi to jde, pane Boote?
Máte přirozený talent.
Jak jinak.
Chytila jste pstruha.
- Žraloka. - Žraloka. Skvělá práce.
A potom…
vám z jeho zubů vyrobím náhrdelník.
Suvenýr.
Talisman.
Co to ještě zkusit?
Děkuji za velice příjemné odpoledne.
Na shledanou.
MÁME TO, JDE SE NA VĚC. ZÍTRA V 18:00. URČITĚ PŘIJĎTE
PARDON, TADY RORY
SEKEC MAZEC! E XXX
SUPER! E XXX
SUPER! E X
Posílám článek o Mary Ellen. A ještě něco,
našla jsem v jejích věcech nějaké staré milostné dopisy.
Nevím, jak se tam dostaly, ale vydá to na další speciál.
1965, milostný poměr.
Jsou tak procítěné, nic podobného jsem nečetla.
Do pátku to budu mít.
Pan O’Hare ještě není připravený.
Prý můžete počkat zde, nebo jste vítaná v jeho pokoji.
Pokoj 302.
- To je překvapení. - Promiňte, že jdu brzy.
- Mám počkat dole? - Co vás nemá. Pojďte dál.
Hned to bude.
Chystal jsem se oholit.
Aha.
- Stihnu to? - Jistě, jen do toho.
- Všechno v pořádku? - Ano, v naprostém.
Dostala jsem telegram.
Larry se vrací dnes večer.
A hned přelétá do Londýna.
Chápu.
A co chcete vy?
Promiňte.
Panebože.
Jennifer.
Paní Stirlingová, přišlo vám psaní.
Díky.
Má nejmilejší J, věz, že to nebylo odmítnutí.
Nikdy jsem nikoho tak netoužil políbit, ale při tvém pohledu se něco změnilo.
V tu chvíli mi došlo, že by nás naše touha zničila.
Jsi úžasná, upřímná žena, a nechtěl jsem být tím,
kdo z tebe udělá něco horšího.
Už týden se proklínám za to, že jsem se pro jednou zachoval správně.
Mám návrh. Ze spontánnosti se zrodilo mnoho úžasných věcí,
ale také je zdrojem nekonečných útrap.
Máme-li spolu sejít na scestí, chci, abychom se rozhodli společně.
Myslím na tebe a píšu s rozbušeným srdcem.
Ať to dopadne jakkoli, nechť je to společná cesta.
Najdeš mě v Postman’s Parku, v pátek v 18:00.
Budu tě čekat.
S úctou, tvůj B.
U ALBERTA
Felipe!
- Jak se máš? - Dobře.
- To je Jennifer. - Těší mě.
Můj přítel Felipe.
Líbí se ti tu?
- Tady máte. - Díky.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Ještě jednou.
Pojďte si zatančit, pane Boote.
Bav se, kámo.
„Chop se toho, co je skutečné, pravé a nekonečné.
Ano, je to děsivé, žít ve lži je však horší.
Byli bychom šťastni. Tak šťastni.“
Ahoj.
- Jsi tu první. - Jo, hrozně se těším.
Chápu, ale nic neslibuju.
I tak ti děkuju.
Před vstupem se musíš zout.
- Fakt? - Kecám.
Vtipálku.
Všechno tohle je nezařazené.
Panečku.
A…
Tady by mělo být všechno z roku 1964 a 1965.
Klidně to vem.
O nic nejde.
- Pomohl bys mi? - Jasně.
Opatrně.
- Co tohle? - Ne, to tam nech.
- Chceš pomoct? - Super.
- Takže… - Jo, neměli bychom…
- Neměli bychom začít? - Jasně.
Dáme se do toho.
Má nejmilejší J, není sladšího zvuku než tvého zaklepání.
Jedna moje část na nej vždy čeká.
Mé myšlenky jsou stále s tebou, nemohu se ani soustředit na práci.
Koho zajímají války a politika?
Asi mi brzy dají zahrádkářský sloupek.
Zavři oči.
- Stín už došel k rohu postele. - Co by se stalo, kdybys zůstala po páté?
- Zůstanu, než dojde ke kolenům. - K pasu.
Kolenům.
Tak jo.
Oči.
Zavři je.
Stan uprostřed divočiny.
Když jinak nedáš.
Spíme na lůžku z listí, koupeme se v řece.
A když zajde slunce,
rozděláme oheň.
Díky bohu. Umírám hlady.
- Co je k večeři? - Lesní plody.
Konkrétně?
Bezinky. Ostružiny.
Možná pampelišku.
Vynikající.
Dobrou, drahý Boote.
Co?
Copak je?
Nechoď.
Co spolu utéct?
A kam?
Do New Yorku.
Miluju New York.
Nabídli mi tam práci.
Pojeď se mnou.
Pojeď do New Yorku.
- Víš, že nemůžu. - Ale můžeš. Můžeme.
Žádáš mě…
abych utekla, zahodila svůj život?
Ano, a začala nový.
- A až tě omrzím? - To se nestane.
- Už se ti to stalo. V čem je to jiné? - Ve všem.
Tohle je úplně jiné.
Jestli myslíš, že se to podobá čemukoli, co jsem kdy zažil,
nebo cítil, tak se velice pleteš.
Miluju tě, Jennifer. Miluju tě a chci s tebou strávit život.
Miluješ tu představu a jsi zbrklý.
Chovám se instinktivně, to je jiné.
Uvědomuješ si, o co mě žádáš?
- Má rodina, přátelé, zavrhnou mě. - Tím spíš bych je opustil.
- Tobě se to řekne. - Mně?
- Vidět tě se vracet k muži, který… - Který co?
Podle mě je tě pro tenhle život škoda.
Je to tak, Boote.
Vychovali mě, abych dělala, co se ode mě čeká, ne abych byla šťastná.
Bojím se tě milovat.
Bojím se, že by má láska byla tak silná, až by mě to zničilo.
A že bych tě po čase mohla omrzet.
Pochop, že kdybych s tebou odjela,
nepřišla bych jen o rodinu a o životní jistoty, ale i o klid v duši.
Na takové riziko nejsem dost silná.
Doufám, že mě chápeš. Navždy tvá, J.
Má jediná a nejmilejší lásko.
Vím, že se bojíš, ale věř mi, že jsem nikdy nic podobného nezažil.
A ujišťuji tě, že již nezažiji.
Se stejnou jistotou jsem přijal to místo v New Yorku.
V pátek v 19:15 budu na 2. nástupišti na nádraží Marylebone.
Pojeď se mnou, drahá.
Ušetři ho polovičatého života a smluveného manželství.
Ale hlavně ušetři sama sebe.
Chop se toho, co je skutečné, pravé a nekonečné.
Ano, je to děsivé, žít ve lži je však horší.
Telefonoval pan Stirling, prý máte začít bez něho.
Byli bychom šťastni. Tak šťastni.
Mé srdce, mé naděje, jsou ve tvých rukou.
Tvůj Boot.
Taxi!
U ALBERTA
- Stihneme to, Felipe? - Snad ano.
Těsně.
2. NÁSTUPIŠTĚ
Pospěš, Felipe.
„Naše vyhlášené, bytelné manšestrové kalhoty,
gumové pasové spony na košile, elastické boční popruhy,
tři prostorné kapsy…“
- Klidně to vem. - Ne.
„Na výběr v hnědé, světle hnědé, lahvově zelené a šedé.
Autentické detaily a poctivé provedení.“
Prostě klasa.
„Superkaše.
- Úžasně jemná, chutná, nadýchaná.“ - Ellie.
- Našel jsem další. - Panebože!
Přečti ho!
„Nejmilejší J,
celý život se vyhýbám problémům, hlavně těm romantického rázu.
Díky tobě jsem poznal, že jsem ve skutečnosti nežil.
Nechceš slyšet mé ‚miluji tě‘, ale já to musím vyslovit.
Ta slova mi vězí v hlavě od probuzení do usnutí.
Nemohu-li je vyslovit, budu ti je psát, znovu a znovu.
Miluji tě, milá Jenny. Tvůj B.“
Ty kráso.
Měli bychom ověřit PO box, kam šly ostatní dopisy.
- Třeba pořád existuje. - Ano.
Co to děláš?
Roryho mobil, hovoří Ellie.
Jsme kolegové. Obávám se, že jsem ho zdržela.
Ne, vůbec ne, to já se omlouvám.
Dobře, mějte se.
Ty máš dneska narozky?
Daleko radši dělám tohle.
Jasně. Sbal si věci.
Proč jsi pozval bývalou na svoje narozky?
Nepozval, netušil jsem, že tu bude.
Tak kdo ji pozval?
Kámoší se ségrou. Nemám na ně vůbec náladu.
- Proč jste se rozešli? - Byla pobožná.
Když jsme se poznali, ještě to šlo,
ale po čase mi řekla, že když nevěřím v Boha, nepůjde to.
A nakonec si vzala tohohle chlápka.
No jo, něco za něco.
Co ty?
- To nechceš vědět. - To se teda pleteš.
Chvíli jsem měla vztah.
Definuj chvíli.
Osm let. Hrozně chtěl děti, ale já ne.
Takže… jsme se rozešli.
- To mě mrzí. - To není všechno.
Vrátili jsme se k sobě, zase se rozešli, pak už jsme jenom divoce šukali,
a pak mě požádal o ruku.
Na dovolený s rodinou, před asi tuctem příbuzných.
Panebože.
Jo.
Nešlo o to, že bych ho nemilovala,
spíš jsem ho nemilovala dost.
Možná bych i chtěla děti,
ale věděla jsem jistě, že ne s ním.
To zní jako otřesnej rozchod, fakt mě to mrzí.
Proto by o sobě lidi neměli mluvit, je to nechutně depresivní.
To máš pravdu.
Je čas na oslavencův taneček.
- Taneček? - Jo, k narozeninám.
Fajn bejvák.
No jo, můj domov.
Pěkný. Jé, ty máš kočku.
Diesel.
Čau Diesele.
Něco k pití?
Jo. Radši jenom vodu.
- Jasně. - Dík.
Máš spoustu desek.
Tak trochu koníček.
Ahoj.
Tyhle…
dámy…
jsou tvoje sestry?
Ne, jsem sériovej bigamista.
Sakra, já to věděla.
RORY (ARCHIV) VČEREJŠEK BYL FAJN :)
KAM JSI ZMIZELA?
PÉČE O ZÁKAZNÍKY
Zdravím.
- Ráda bych… - Mluvte víc nahlas.
- Jak najdu majitele jednoho PO boxu? - Chcete si otevřít PO box?
- Ne, chci zjistit, kdo ho vlastní. - Jste jeho majitelka?
Ne, chci zjistit, kdo je majitel, abych mu mohla napsat.
Chci zjistit, jestli ho pořád vlastní, jestli mi rozumíte.
Očividně jste neslyšela o jisté věci zvané „ochrana soukromí“.
Víte co?
Nechte to být, nějak si poradím.
Milá J, bude to znít divně, ale našla jsem dopisy, které Vám patří,
adresované J. S., z roku 1965.
Zřejmě mají sentimentální hodnotu.
Moc ráda bych si poslechla o těch dopisech i o panu Bootovi.
S přáním hezkého dne, Ellie Haworthová.
„Vážená paní Haworthová, nepřeji si s Vámi na dané téma hovořit,
pročež Vám nebudu nápomocná při Vašem dalším pátrání.
S pozdravem, Jennifer Stirlingová.“
Mějte se.
- Čau. - Čau.
Haló?
Jste paní Stirlingová?
Ano.
Tady Ellie Haworthová z London Chronicle.
Psala jsem vám ohledně dopisů, co jsme s kolegou…
Ano, a já vám odpověděla na zpáteční adresu.
Ano…
Ale…
Jestli se vám to teď nehodí, můžu…
Promiňte, ale jak jsem psala v dopise, věc mezi mnou a panem O’Harem je soukromá.
Jistě, nerada do toho zasahuji.
PAN O’HARE
Chtěla jsem vám aspoň vrátit…
Haló?
Krucinál.
Paní Stirlingová, vítejte zpět. Stýskalo se nám po vás.
Ano… Také vás ráda vidím.
Zapomněla jsem klíč, nemáte náhradní?
Jistě, ale PO box 13 byl zrušen.
Prosím?
Minulý měsíc, na žádost pana Stirlinga.
Tak ho ihned obnovte. Prosím.
Jistě, paní.
Paní Cordozová, klíč od manželovy pracovny.
Obávám se, že to je příkaz, nikoli žádost.
Jistě.
Díky.
J. S. PO BOX 13, LONDÝN, N1
Má jediná a nejmilejší lásko.
Vím, že se bojíš, ale věř mi, že jsem nikdy nic podobného nezažil.
A ujišťuji tě, že již nezažiji.
Budu na 2. nástupišti na nádraží Marylebone.
Chop se toho, co je skutečné, pravé a nekonečné.
Ale hlavně ušetři sama sebe.
Nikdy se nespokojím s tím, že jsi jen částečně mou.
Pojeď se mnou, drahá. Byli bychom šťastni. Tak šťastni.
Mé srdce, mé naděje, jsou ve tvých rukou.
Tvůj Boot.
Odkud to máš?
Proč mi lezeš do pošty?
Oni…
Našli to u tebe…
po té havárii.
Jistě víš, kdo to psal.
Ano.
Jmenuje se Anthony O’Hare.
Jmenoval.
Novinář.
Seznámil jsem vás.
Zdá se, že jste spolu měli…
Je mrtvý, Jenny.
Počkej.
- Jel s tebou ve voze. - Ne.
Ne.
Jel se mnou Felipe.
Felipe řídil, ale spolujezdcem byl Anthony O’Hare.
Když jsi se probrala z nehody, učinil jsem rozhodnutí.
Chránil jsem tě.
- Před čím? - Před pravdou.
Aby sis to nevyčítala.
LAWRENCE STIRLING PROFIL MAGNÁTA [1965]
To mě poser.
Anthony pracoval pro Chronicle.
Jo.
PÁTRÁM PO NĚKOM, KDO U NÁS PRACOVAL
UDĚLAL JSEM NĚCO ŠPATNĚ?
NETUŠIL JSEM, ŽE JSI „PĚTIDENNÍ“ TYP
PROMIŇ
ZROVNA
PÍŠE…
- Haló? - Ellie Haworthová?
Tady Anthony O’Hare.
Dobrý den.
Přála jste si se mnou mluvit?
Ano.
Ano, pane O’Hare.
Jak jste na můj příběh narazila?
No, zpočátku…
to byl instinkt, a potom…
mě napadlo o tom napsat.
Čím víc…
jsem četla…
tím víc mi to připadalo…
prostě…
tak neskutečně dojemné.
Sešli…
jste se nakonec?
Odjeli jste…
spolu do New Yorku?
Ne.
Paní Stirlingová se mnou nejela.
A od té doby jste se…
Tedy…
sešli jste se ještě někdy?
LONDÝN, 1969
Jennifer.
Opravdu ses mě po těch letech lekla?
- Můžeme někam jít? - Jistě.
Co sis o mně asi pomyslel?
Že jsi loajální manželka.
Vrátil jsem se k práci.
V New Yorku?
Žiju tam už…
čtyři roky.
Byla jsem na cestě.
Za tebou.
Měli jsme nehodu.
Ztratila jsem vědomí.
A paměť.
Než jsem tě opět spatřila. Našla jsem tvoje dopisy…
ale řekli mi…
Myslela jsem, že jsem tě ztratila.
Založila.
Možná.
Ale rozhodně neztratila.
Boote?
Ano, drahá Jennifer?
Políbíš mě, prosím?
Pojeď se mnou.
Nemohu tě znovu ztratit.
Příliš se toho změnilo.
Stále tě miluji.
Pomohl bys mi?
Mám dceru.
Jak se jmenuje?
Esme.
Jsou jí dva.
Vezmi ji s sebou.
Nejde to.
Promiň.
Počkám.
Požádej mě, a počkám.
Miluju tě.
Od začátku.
Moc mě to mrzí.
Od té doby jste se neviděli?
Už žádné dopisy?
Žádné dopisy.
Máte je tady?
Ano, tady jsou.
Prosím.
Co kdybych vás dala zase dohromady?
Ne. Tenkrát jsem se rozhodl Jennifeřino rozhodnutí respektovat.
Nebylo by správné to teď porušit.
- Vraťte je paní Stirlingové. - Zkoušela jsem to.
Jste novinářka.
Zkuste to znovu.
Potřebujete něco?
- Paní Stirlingová? - Ano?
Já… jsem Ellie Haworthová z…
Heleďte, nesnažím se nijak…
Byla jsem za Anthonym, za panem O’Harem.
Chtěl, abych vám dala tohle.
Je to jeho výslovné přání.
O čem jste mluvili?
No, o vás.
Převážně.
Řekl mi, co se stalo.
Nakonec…
jste zvolila rodinu.
Co to má být?
Lhal jsi mi.
Tvrdil jsi, že je mrtvý.
Proč?
Kvůli našemu manželství.
A nechal mě věřit, že jsem ho zabila?
Vím, že jsem tě podvedla,
Lawrenci.
Žiju s tím každý den.
A poslední čtyři roky života…
se snažím být lepší manželkou.
Ale všechno si pamatuju, Larry.
Neklapalo nám to dávno předtím, než se objevil Anthony.
- Jennifer. - Nesahej na mě.
- Poslouchej… - Ne, ty poslouchej.
Zůstávám jen a pouze kvůli naší dceři.
Ode dneška jsme manželé pouze jménem.
A jestli se opovážíš se mnou jednat jinak,
vezmu naši dceru a odejdu.
Myslíš, že soud dá za pravdu nevěrnici?
Jestli zkusíš odejít, vzít mi mé dítě, tak tě zničím.
Už nikdy ji neuvidíš. Rozumíš?
Ahoj, zlatíčko.
Broučku.
Pojedeme na výlet, ano?
Dobrý den, jdu za panem O’Harem, pokoj 268.
Pan O’Hare u nás již nebydlí.
- Kdy odešel? - Včera.
Díky.
Paní? Stůjte.
- Anthony? - Paní, promiňte.
Co se děje?
Snažím se vysvětlit…
- Mary Ellen? - Anthony?
Hledám Anthonyho O’Hara, potřebuji vědět, kde je.
Je mi líto, ale dal výpověď.
- Dnes ráno odešel. - Nechal vám adresu?
Obávám se, že nikoli.
Dala byste mu tohle, prosím?
Kdybyste s ním mluvila, vyřiďte mu, že jsem ho sháněla.
A vrátila jste se k manželovi?
Nemohla jsem o ni přijít.
Časem jsem ho přeci jen opustila,
když jsem si byla jistá, že mě soud podpoří.
A pan O’Hare?
Snažila jste se ho ještě kontaktovat?
Každý den jsem pročítala noviny a hledala jeho jméno.
Marně. Časem jsem je přestala kupovat.
Přišlo mi, že nechte být nalezen.
A teď?
Vůbec netuší, že jste ho hledala.
To je dobře. Svou šanci jsme promarnili.
Ano, ale co kdybyste dostali další?
Srdce má své meze, a ve svém věku se obávám,
že té meze dosáhlo.
Minulost může být omamná.
Vtáhne vás, vytvoříte si iluzi, že jste se měli lépe,
byli šťastnější, měli hezčí zážitky.
Může vás však i ochromit, držet vás v bolestných vzpomínkách,
zklamané a se zlomeným srdcem, bránit vám v pokusech znovu zažít štěstí.
Kdo se nepoučí z chyb, prý je odsouzen k jejich opakování.
Dá se však naučit nechat minulost být, jít dál, ponechat si zkušenosti,
ale nedovolit jí nám bránit v dalším pokusu pocítit štěstí?
To je úžasné, Ellie.
Díky.
Vážně skvělá práce.
Díky, vážím si toho.
Vrátím se později.
- Haló? - Čau, tady Ellie.
Jak se máš?
Dobře, a ty?
Skvěle.
Vlastně ani moc ne.
Nevím, proč jsem odešla bez rozloučení ani proč jsem ti neodepsala.
Bylo to ode mě hnusný, a kdybys mi chtěl ještě napsat,
slibuju, že odpovím.
Ale určitě máš tisíc důvodů, proč se mnou nechceš mluvit,
psát mi nebo mě vidět.
Popravdě…
se bojím, že když mě poznáš, zjistíš, jaká jsem mrcha.
Ale v téhle fázi…
nechci, aby mi strach bránil to aspoň zkusit.
A taky…
seš fakt bezvadnej, Rory.
A…
ráda bych tě zase viděla.
Snad ti to nevadí.
Kde teď jsi?
Venku.
Cože?
U tebe před domem.
- To je fakt ujetý. - Doufala jsem v „akční“, ale chápu.
Počkej tam, mluv dál.
Jdu dolů. Mluv dál.
Omlouv…
Našla jsem je. Oba.
- Mluvila jsem s nima. - Kecáš.
Co říkali?
Zkusila snad všechno.
- On neví, že ho hledala? - Netuší to.
- Musíš mu to říct. - Že jo? Ale oni se nechtějí vidět.
Tak proč ten PO box pořád existuje?
Nedává to smysl.
Máš naprostou pravdu.
Vážně mě hledala?
To vám řekla?
Drahá J,
omluv toto krátké vyrušení, ale…
jak jistě víš,
naše značně oddělené cesty se naštěstí,
alespoň pro tohoto starce…
opět zkřížily.
V uplynulých letech
jsem na tebe myslel s vytrvalostí, kterou se nyní bojím přiznat.
Chyběla jsi mi.
Proto se naposledy vydám,
byť s jistými obavami…
do Postman’s Parku.
V pátek…
ve 14:00.
S úctou…
B.
Ona nepřijde.
Za pokus to stálo.
Dojdu pro něj.
Co kdybychom zavřeli oči?
Dopis.
Pozvánka…
k odchodu.
K novému začátku.
Marylebone.
Čekám.
2. NÁSTUPIŠTĚ
Začínám si dělat obavy.
Zbytečně.
Protože jsem tu.
Včas.
Překlad titulků: Jiří Nehyba