Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- "יקירתי, כשאני לא איתך‬ ‫אני לא חי כלל" -‬
‫- ארנסט המינגוויי‬ ‫"הקץ לנשק" -‬
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫הכול יהיה בסדר, יקירתי.‬
‫- לונדון, 1965 -‬
‫גברתי, כל כך נפלא לראות אותך.‬
‫ברוכה השבה מבית החולים.‬
‫ג'ני, זאת גברת קורדוזה.‬
‫כן. תודה לך.‬
‫אקח אותך לחדרך, גברתי.‬
‫הכול מסודר בדיוק לטעמך.‬
‫- ג'. ס.‬ ‫ת.ד. 13, לונדון, N1 -‬
‫אני כל כך שמח שאת שוב בבית.‬
‫לילה טוב, ג'ני היקרה.‬
‫לילה טוב, לורנס.‬
‫לארי.‬
‫את קוראת לי לארי.‬
‫לארי.‬
‫היי.‬
‫היי!‬
‫איזה קטע להיתקל בך כאן.‬
‫האמת היא שאני…‬
‫בעצם צריכה להתחיל להתכונן לעבודה.‬
‫אז אולי אצטרך לבקש ממך…‬
‫אם לא אכפת לך.‬ ‫-זאת הדירה שלי, האמת. אז…‬
‫אוי, שיט.‬
‫טוב, אם כך, עמוד נוח, אדוני.‬
‫אין בעיה.‬
‫אני אשמח לראות אותך שוב.‬
‫כלומר…‬
‫נהניתי מאוד אתמול בלילה.‬
‫טוב, העניין הוא, רוב, אני פשוט…‬
‫לא קוראים לי רוב.‬
‫אנדרו.‬ ‫-אנדרו.‬
‫האמת היא שבדיוק יצאתי מקשר מחרב-נשמות ממש.‬
‫אז, תודה.‬
‫אני רק אומר שאני יכול לתת לך את המספר שלי.‬ ‫-או שאתה יכול לא.‬
‫ונוכל להימנע מכל העניין הזה‬ ‫שבו אני לא מתקשרת אליך ומרגישה אשמה,‬
‫אתה לא שומע ממני שוב ומרגיש מדוכדך.‬ ‫-אני מרגיש כל כך מנוצל.‬
‫טוב, יודע מה, רוב? ברוך הבא לחיי.‬
‫לא קוראים לי רוב.‬ ‫-אנדרו.‬
‫פאק, סליחה.‬
‫ובכן, אנדרו,‬
‫היה נעים מאוד להכיר ושיהיה לך יום מקסים.‬
‫אלי?‬ ‫-כן.‬
‫- יש לך זיכרון -‬
‫- ביחד‬ ‫2019 -‬
‫- לונדון כרוניקל -‬
‫מה נשמע?‬
‫ישיבת צוות בעוד חמש דקות.‬
‫ניק?‬
‫ניק!‬
‫אני לא מדבר איתך, אלי,‬ ‫כי אם אדבר איתך אני אצא עלייך.‬
‫מה עשיתי?‬
‫אני מבין, אלי, הייתה לך שנה מחורבנת.‬
‫אבל זה לא מגניב לזלזל בנו בבוטות.‬
‫על מה אתה מדבר?‬ ‫-נטשת אותנו אתמול בלילה. שוב.‬
‫שמענו שעזבת עם איזה בחור אקראי!‬ ‫איך לדעתך זה גורם לנו להרגיש?‬
‫אני מצטערת.‬ ‫-ועוד ביום ההולדת שלי.‬
‫אני ממש מצטערת, ניק.‬
‫ברצינות.‬
‫אתה לחוץ? אתה נראה לחוץ.‬
‫מרי אלן נפטרה וג'נט רוצה כתבת עמוד ראשי.‬ ‫אין מספיק שעות ביממה.‬
‫מתי?‬ ‫-המהדורה של יום ראשון.‬
‫לא, מתי היא נפטרה?‬
‫לפני יומיים.‬ ‫-זה כזה עצוב.‬
‫ממה?‬ ‫-כן, זקנה.‬
‫כן?‬ ‫-אתם יודעים, אני ממש רוצה למות ככה.‬
‫למה שאני לא אקח את זה?‬
‫נשארו לי שעתיים של עבודת ליטוש על זה,‬ ‫ואז אני פנויה.‬
‫בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫ראה עצמך רשמית משוחרר מהעול.‬
‫בוקר טוב לכולם.‬ ‫-בוקר.‬
‫מה שלום כולם?‬
‫טוב.‬ ‫-נהדר.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫מה שלומך?‬
‫טוב. תודה.‬
‫אני כותבת מאמר על האישה‬ ‫שהייתה הכי הרבה זמן בתפקיד העורכת.‬
‫היא בדיוק נפטרה.‬ ‫-כן? אוי, לא.‬
‫כן, לא.‬
‫הבנתי שהיא תרמה‬ ‫את אוסף הכתבים שלה לארכיון.‬
‫באיזו שעה… סליחה, מתי הפגישה שלך?‬
‫לא, סליחה, אני עובדת כאן.‬
‫כן. לא, בכל זאת תצטרכי לקבוע פגישה.‬ ‫אנחנו לא יכולים פשוט…‬
‫אפילו לצוות?‬ ‫-אנחנו לא נותנים לאנשים פשוט…‬
‫אני עובדת כאן.‬ ‫-להיכנס לארכיון. כן, לא, סליחה.‬
‫אז אם תיכנסי לאתר,‬ ‫תוכלי למצוא את הקטלוג המקוון שלנו‬
‫ולהחליט מה את רוצה לראות.‬
‫אבל עשיתי את זה מיליון פעם בעבר…‬
‫ואז אני, או מישהו מצוות הארכיון‬ ‫מכין את המסמכים שלך.‬
‫אם כך, אשמח לקבוע פגישה, בבקשה.‬
‫יש לקבוע פגישות באופן מקוון, דרך…‬
‫ברצינות?‬
‫הפורטל האינטרנטי.‬
‫אתה יודע מה?‬
‫תודה רבה על כל העזרה שלך היום,‬
‫ונתראה שוב בקרוב.‬
‫הלוואי שיכולתי לאבד את זיכרוני.‬
‫הייתי בורחת אל עבר השקיעה‬ ‫ושוכחת שהתחתנתי עם פרנסיס מלכתחילה.‬
‫את יודעת כיצד זה קרה? לאן הלכתי?‬
‫לארי אמר שיצאת לסידורים.‬
‫מעבר לזה, מצטערת, אני לא יודעת.‬
‫את באמת לא זוכרת דבר?‬ ‫-אני זוכרת לסירוגין.‬
‫אני לא יודעת כיצד אני אמורה להתנהג,‬ ‫אני לא יודעת…‬
‫אני לא יודעת מה הרגשתי כלפי חיי.‬
‫אני לא…‬
‫בסדר, יקירתי. אני אעדכן אותך.‬
‫היית מקסימה ומצחיקה ומלאת שמחת חיים.‬
‫יש לך חיים מושלמים, חברה הכי חכמה.‬
‫הבעל העשיר והנאה שמעריץ אותך.‬
‫את יודעת מדוע אין לנו ילדים?‬
‫בעלך איננו בסביבה לפרקי זמן ארוכים.‬
‫זו אחת הסיבות שתמיד קינאתי בך נורא.‬
‫את תהיי בסדר גמור, יקירה.‬
‫בינתיים, תנסי ליהנות הלילה.‬
‫כן.‬
‫אני לא מאמינה!‬
‫הרולד וילסון?‬
‫הרולד וילסון בכבודו ובעצמו?‬ ‫-ולא אחר.‬
‫בבקשה תגיד שהוא לקח אותך למקום טעים ביותר.‬
‫"לוקטס".‬ ‫-ואו!‬
‫מקום הנופש החביב עליו הוא איי סילי.‬
‫…למפלגה יש סיכוי לרוב גדול.‬
‫רבותיי, הכול טוב ויפה,‬ ‫אבל מה שאנחנו באמת רוצים לדעת זה‬
‫מה ראש הממשלה אוהב לקינוח?‬
‫יקירה, נראה לי שזה מספיק.‬
‫אבל זו רק הכוס השנייה…‬ ‫-אלו הוראות הרופא.‬
‫רק מים.‬
‫אם אנחנו כבר בנושא, את באמת לא זוכרת דבר?‬
‫אן!‬ ‫-מה?‬
‫מה דעתכם על כוס קפה? מישהו?‬
‫כן, בבקשה.‬
‫- התקשרו לאישור הפגישה בארכיון.‬ ‫ב-11 "בדיוק" -‬
‫היי.‬
‫-מה שלומך?‬
‫את?‬ ‫-יוצא מן הכלל.‬
‫הכול מוכן בשבילך בחדר הקריאה.‬
‫נפלא.‬
‫וסליחה,‬ ‫אנחנו לא מאפשרים הכנסת אוכל ושתייה.‬
‫מכאן.‬
‫זה כל החומר מ-65 עד בערך 86, 87.‬
‫אלה ממש המחברות שלה?‬
‫כן, הן אמורות להיות. כן.‬
‫תודה.‬
‫רק רציתי להגיד בזריזות‬ ‫שממש נהניתי מהמאמר שלך‬
‫על נישואים ראשונים‬ ‫וכל עניין הדייטינג באינטרנט.‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫הקטע על ההבדל בין אהבה של תשוקה‬ ‫לבין אהבה זוגית.‬
‫מעולם לא חשבתי על זה ככה.‬
‫תודה.‬
‫זה מחמם לי את הלב‬
‫לדעת שסוף סוף יצא משהו מועיל‬ ‫מהסבל הטהור שלי.‬
‫אז, איך מישהו כמוך‬ ‫מוצא את עצמו מתפרנס כארכיונאי?‬
‫למדתי היסטוריה של האומנות, האמת.‬
‫והמשכתי לתואר שני בניהול רישומים,‬
‫אבל בשלב הזה הבנתי שאני נהנה לקטלג דברים,‬ ‫באופן מוזר…‬
‫"אהובתי היחידה והיקרה ביותר,‬
‫אני יודע שאת מפחדת.‬
‫אבל תאמיני לי כשאני אומר‬
‫שלא חוויתי דבר כזה בעבר‬ ‫ואני יכול להבטיח לך שלעולם לא אחווה שוב.‬
‫אני יודע שלעולם לא אסתפק רק בחלק ממך.‬
‫ולכן אקח את העבודה בניו יורק.‬
‫אני אהיה ברציף מספר שתיים במרילבון,‬ ‫ביום שישי, בשעה 19:15.‬
‫בואי איתי, יקירה.‬ ‫חסכי לו לחיות חצי חיים, נישואיי נוחות.‬
‫וחשוב מכך, חסכי זאת לעצמך.‬
‫אחזי בדבר הנכון, האמיתי והאינסופי הזה.‬
‫כן, זה מפחיד.‬ ‫אבל אני מאמין שחיים בשקר זה גרוע יותר.‬
‫נוכל להיות מאושרים…‬
‫כל כך מאושרים.‬
‫דעי לך שליבי ותקוותיי בידייך. בוט שלך."‬
‫…חומרים היסטוריים.‬
‫אני חושב שזה בעצם…‬ ‫-תראה את זה!‬
‫מה זה?‬ ‫-זה מכתב.‬
‫אלוהים.‬
‫מה שעצוב זה שבימינו אם תברח להינשא,‬
‫בטח סתם תשלח סמס.‬ ‫-וואטסאפ.‬
‫כן, כאילו,‬ ‫"היי, תפגוש אותי בתחנה אם אתה בעניין."‬
‫האשטאג בוא_אם_בא_לך_לשנות_חיים_לנצח,‬
‫סמיילי, חציל, תמרור, נקניקייה.‬
‫והכי גרוע זה כשאתה רואה שהם ראו את ההודעה,‬
‫ה-V הכחול הקטן מופיע…‬ ‫"שלום, שלחתי הודעה לפני חמישה ימים."‬
‫לפני חמש שעות.‬
‫כלומר…‬ ‫-אמרתי ימים?‬
‫נראה לי שכן.‬
‫אפשר לראות את המעטפה, בבקשה?‬ ‫-כן.‬
‫"ג'. ס." בטח כאן בטעות.‬ ‫-מה תעשה איתה?‬
‫אשרוף אותה.‬
‫אני צוחק. בטח אוודא שהיא תקוטלג כראוי.‬
‫לא, מה לגבי להחזיר אותה?‬
‫או לנסות לאתר את מי ששלח אותה.‬
‫- אוולין וו‬ ‫סקופ -‬
‫- ג'. ס. -‬
‫"ג' היקרה מכול,‬ ‫אני יודע במה עלה לך המצב הזה, ג'ני יקירה.‬
‫אך אני גם יודע שאת ואני לא נוכל שלא לאהוב,‬
‫כפי שהארץ לא תוכל שלא לחוג סביב השמש.‬
‫כעסת בפעם האחרונה שנפרדנו,‬ ‫וקיללתי את עצמי על כך.‬
‫התסכול שלי גובר עליי.‬
‫לעולם אין מספיק זמן, לעולם אין מספיק ממך.‬
‫בואי ניפגש מחר. ב."‬
‫"ג' יקירתי,‬
‫אני עדיין אבוד איפשהו‬ ‫בין ריקודינו אל תוך הלילה ב'אלברטו'ס',‬
‫לזמן שבילינו יחד בריביירה.‬
‫פליפה אמר לי שהייתי כמו שיכור טיפש‬
‫בעת שזכרתי את ימי הקיץ ההם יחד.‬
‫אם אנחנו זכאים רק לשעות ולדקות,‬
‫אני אחרוט אותן בזכרוני‬ ‫כך שאוכל לזכור אותן כפי שהיו,‬
‫כך שכשאעצום את עיניי,‬ ‫אראה את פנייך השמימיות.‬
‫אף פעם אינך רחוקה ממחשבותיי. בוט שלך."‬
‫- שישה חודשים לפני כן -‬
‫יקירי, אל תשכח שיש לנו ארוחת בוקר.‬
‫עיתונאי מגיע אליי מחר מוקדם בבוקר.‬
‫אשנה את זה לצוהריים, אם כך.‬
‫ארוחת ערב, יקירה. אנו אוכלים יחד בערב.‬
‫לארי.‬
‫בואי לא נעשה מהומה.‬
‫- אלברטו'ס -‬
‫אפשר לעזור?‬
‫כן.‬
‫אני בהחלט מקווה שכן.‬
‫את מזהה אותי במקרה?‬
‫אני חוששת שאת לא נראית לי מוכרת.‬
‫מה לגבי השם "פליפה"?‬
‫זה אומר לך משהו?‬
‫את עם המשטרה?‬ ‫-לא.‬
‫אז למה את שואלת אותי לגבי פליפה?‬
‫ייתכן שיש לנו חבר משותף.‬
‫אולי תוכלי לומר לי איפה אוכל למצוא אותו?‬
‫אני לא חושבת שאת מבינה.‬
‫פליפה היה מעורב בתאונה.‬
‫הוא מעולם לא התעורר.‬
‫היי, לידיעתך, בדרך כלל‬ ‫אנחנו סוגרים את חדרי הקריאה בערך בחמש.‬
‫מה השעה עכשיו?‬
‫כמעט חמש ועשרים.‬
‫שיט. טוב.‬
‫ייקח לי רק רגע.‬
‫אז מצאת הכול בלי בעיה?‬
‫כן. כן, אני מניחה.‬
‫אם אני רוצה לבקש עוד דברים,‬ ‫אז אני חייבת להיכנס…‬
‫דרך האינטרנט. כן, אותו תהליך.‬ ‫-דרך האינטרנט.‬
‫ה…‬ ‫-פורטל האינטרנטי.‬
‫תהליך.‬ ‫-כן.‬
‫לאיזו קומה?‬ ‫-למרתף.‬
‫מה אם אני רוצה לראות‬ ‫אם יש עוד מהמכתבים האלה?‬
‫אולי יש שם סיפור.‬ ‫-אם את רוצה,‬
‫תוכלי פשוט לשלוח לי אימייל, בעצם.‬
‫אם היית רוצה לזרז קצת את העניינים.‬
‫תודה.‬
‫אתה הופך למורד של ממש.‬
‫שיהיה ערב טוב.‬
‫שבוע טוב.‬
‫אנתוני או'הייר.‬
‫כן.‬
‫אני מאמינה‬ ‫שבאת לכתוב דברים נפלאים על בעלי.‬
‫האומנם?‬
‫"מקור השראה לפרקטיקה מסחרית יציבה,‬ ‫מחזור שגדל שנה אחר שנה."‬
‫את שואלת או מורה?‬ ‫-אני אשתו, לא אוכל להיות בלתי משוחדת.‬
‫מנסיוני, אין משוחדת להכאיב כרעיה.‬
‫אכן.‬
‫אני חוששת שלארי מתעכב מעט.‬
‫אולי לא עד כדי כך נפלא אחרי הכול.‬
‫אפשר להציע לך משקה בינתיים?‬
‫לא, תודה.‬
‫מר או'הייר.‬
‫מר סטירלינג.‬
‫קבל את התנצלותי על האיחור.‬ ‫-אין דבר.‬
‫שנתחיל?‬ ‫-אני מוכן כשאתה מוכן.‬
‫אני לא יודע איך נמנעתי מלהסתבך בצרה צרורה.‬
‫מה איתך, מר או'הייר? אתה עיתונאי כלכלי.‬
‫כתב חוץ.‬
‫איפה היית לאחרונה?‬
‫ובכן, ליאופולדוויל, בעיקר. ברזוויל.‬
‫מקום איום, אם אתם שואלים אותי.‬
‫שבו המארח שלנו הערב מנהל עסקים רבים.‬
‫טוב, אני חושבת ש…‬
‫לטעמי הבלגים עשו עבודה טובה בניהול המקום.‬
‫עם כל הכבוד, הייתי שם בשנת 59, 60 ו-62…‬
‫אז אתה ודאי מבין‬ ‫שהתקוממות ומרד הן תגובות נחותות ופזיזות…‬
‫למאות שנות דיכוי?‬
‫אני חושב שהחזר השליטה‬
‫מבחינה פוליטית, גאוגרפית, זה ראוי…‬
‫יהיה נכון להניח שאתה תומך במר מובוטו?‬
‫לארי, מובוטו הוא דיקטטור. אני בספק ש…‬
‫כן, יקירה. אני מודע לכך. תודה.‬
‫מספיק. זה דיון מדכא מדי בשביל שולחן האוכל.‬
‫לדעת אשתי, כל דבר שאינו מופיע במגזין ווג‬
‫אינו ראוי לזמנה ולתשומת ליבה.‬
‫אני אצא מכאן. אפגוש כמה שיותר אנשים,‬ ‫אטייל בעולם. כי אנשים כאלה‬
‫גורמים לי לרצות לתקוע אקדח בפה‬ ‫וללחוץ על ההדק.‬
‫והנשים, אלוהים!‬
‫נשות ראווה מפונקות‬ ‫שבקושי מסוגלות יחדיו למחשבה מקורית אחת…‬
‫סליחה שהיינו כזו אכזבה.‬
‫אלוהים, אני שיכור.‬
‫אין ספק.‬
‫אולי בפעם הבאה שתמצא את עצמך‬ ‫מוקף באנשים כה משעממים, עדיף שתעזוב מוקדם.‬
‫רק אבקש שלא משנה מה דעתך על חיי המפונקים,‬
‫לא תתקוף את לארי בדפוס.‬
‫סלח לי, בבקשה.‬
‫אלוהים, יש לי כאב ראש איום.‬
‫אתמול בלילה…‬
‫באמת שתית כל כך הרבה?‬
‫יש לי תחושה שכן.‬
‫מר או'הייר.‬ ‫-גברת סטירלינג.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫רציתי לתת לך…‬
‫את זה.‬
‫מה זה?‬
‫זו התנצלות.‬
‫טוב, בבקשה.‬
‫תקרא את זה.‬ ‫-ג'ניפר.‬
‫מר או'הייר כתב את זה.‬ ‫אני בטוחה שהוא מסוגל לקרוא את זה בקול.‬
‫"גברת סטירלינג…‬
‫אני חזיר חסר חן.‬
‫הייתי רוצה להאשים את התשישות,‬
‫או איזו תגובה אלרגית לרכיכות,‬ ‫אך אני חושש שהיה זה השילוב של אלכוהול,‬
‫שעדיף שלא אשתה,‬ ‫ומזגו של אדם שאינו הולם בחברה.‬
‫אין הרבה שתוכלי לומר עליי‬ ‫שטרם הסקתי לגבי עצמי,‬
‫בשעותיי הפיכחות יותר.‬
‫אנא, הרשי לי להתנצל.‬
‫שלך, נבוך ונכלם, אנתוני או'הייר."‬
‫אם זה אפשרי,‬ ‫אשמח להזמין אותך ואת בעלך לארוחת צוהריים.‬
‫כמה חביב מצידך.‬
‫אני אחשוב על זה.‬
‫בינתיים, עליי להחזיר אותך למלון שלך.‬
‫לא תהיה זו אשמתי שתחטוף מכת שמש.‬
‫שלא לדבר על הרעלת אלכוהול.‬
‫נכון.‬
‫בבקשה.‬
‫תודה לך.‬
‫לארי.‬
‫מר או'הייר.‬ ‫-מר סטירלינג. מה שלומך?‬
‫בסדר גמור, תודה.‬ ‫-גברת סטירלינג.‬
‫היי.‬
‫מה שלומך?‬
‫אני בסדר. תודה.‬
‫אמור לי, מר או'הייר. האם יש גברת או'הייר?‬
‫כן, הייתה. גברת או'הייר ואני התגרשנו.‬
‫ובכן, תנחומיי.‬
‫זה עסק לא נעים.‬
‫ילדים?‬ ‫-לארי, לכל הרוחות!‬
‫לא, זה בסדר. כן, יש לי בן אחד, פיטר.‬
‫למדתי בגורדונסטון עם בחור נהדר בשם פיטר.‬
‫אנגלית.‬
‫לאן מועדות פניך?‬
‫לאחר שאסיים את המאמר הזה, הביתה ללונדון.‬
‫סלח לי.‬ ‫-כמובן.‬
‫אני מצטערת.‬
‫זה בסדר.‬
‫אתה לא שותה?‬
‫לא, עדיף שלא.‬
‫כאב ראש?‬
‫בהוראת הרופא.‬
‫אז באמת סבלת עד כדי כך אתמול בלילה?‬
‫אני מודה, עבורי,‬ ‫סכסוך מזוין הוא מרתיע פחות.‬
‫אתה ויליאם בוט מ"סקופ".‬
‫אוולין וו?‬ ‫-אני יודע מי זה ויליאם בוט.‬
‫הכול בסדר?‬
‫הוא נקרא לעסקים.‬
‫אמור לי, מר או'הייר,‬ ‫עד כמה יציב אתה על סיפון?‬
‫תודה.‬
‫מה דעתך?‬
‫גדולה.‬
‫על הנוף!‬
‫אתה רואה את זה שם?‬
‫זאת קורסיקה.‬
‫את מטיילת הרבה?‬
‫למען האמת, לא.‬
‫אנחנו באים לכאן בכל קיץ,‬ ‫אבל לא חזרתי לחו"ל מאז שהתחתנו,‬
‫אפילו לא לביקור משפחתי.‬
‫לארי הוא זה שמטייל עכשיו.‬
‫איך נפגשתם?‬
‫הושבנו זה לצד זו‬ ‫בארוחת ערב עסקית בניו יורק.‬
‫האבות שלנו עבדו יחד.‬ ‫הוא הזמין אותי לצאת ושם זה נגמר.‬
‫עד כדי כך פשוט?‬
‫אכן. כעבור כמה חודשים הוא הציע נישואים,‬ ‫והסכמתי.‬
‫ההורים שלי היו מאושרים.‬
‫באיזה מובן?‬
‫משפחה טובה. עבודה טובה.‬
‫הדברים האלה חשובים לך, אם כך?‬
‫אין הם חשובים לכולם?‬
‫אני מניח.‬
‫אני רוצה שתספר לי על הבן שלך.‬
‫הבן שלי?‬
‫הוא חי עם אשתי לשעבר,‬ ‫שעושה כמיטב יכולתה לוודא שלא אשחית אותו.‬
‫ולמה שהיא תחשוב שתשחית אותו?‬
‫כי לא הייתי נאמן.‬
‫אתה בטח מתגעגע אליו.‬
‫כן.‬
‫אני תוהה אם הייתי עושה את שעשיתי‬ ‫אם הייתי יודע עד כמה.‬
‫זו הסיבה שאתה שותה?‬
‫אל תנסי לתקן אותי, גברת סטירלינג.‬
‫מי אמר שאני מנסה…‬
‫יש בך צדיקות שכזו. זה מלחיץ אותי.‬
‫אני מניחה שאיני הראשונה.‬
‫תוכלי להיות עיתונאית טובה.‬
‫אהבת אותה? את אשתך?‬
‫חשבתי שכן, קודם, אבל היינו צעירים‬ ‫ואני לא בטוח שידעתי מה זו אהבה.‬
‫אהבת פעם מישהו?‬ ‫-את הבן שלי. את אהבת פעם מישהו?‬
‫אני נשואה.‬
‫נכון.‬
‫לפרוטוקול, לארי ואני מרוצים לגמרי.‬
‫אני שמח לשמוע.‬
‫- מרי אלן:‬ ‫לזכרה של עיתונאית פורצת דרך וחסרת פחד -‬
‫כתבות ראשיות.‬
‫היי, תהיתי אם אוכל לדבר עם אלי הוורת',‬ ‫בבקשה?‬
‫מדברת.‬
‫היי. כן, זה רורי מהארכיון.‬
‫אני חושב שאולי מצאתי משהו‬ ‫שאולי תרצי להעיף בו מבט.‬
‫היי.‬
‫זה מסטיק?‬
‫כן, אנחנו לא אוהבים מסטיק בחדרי הקריאה.‬
‫בלעתי אותו.‬ ‫-נהדר.‬
‫טוב.‬
‫מצאתי עוד מכתב.‬
‫"השעה ארבע לפנות בוקר ואני לא יכול לישון.‬ ‫כמו ב'הדרך לטירוף'.‬
‫אבל אני שוכב כאן ומדמיין אותו לצידך,‬
‫רישיונו לגעת בך, לחבק אותך,‬
‫והייתי עושה הכול‬ ‫כדי להפוך את החופש הזה לשלי.‬
‫כל עוד לא אוכל לקבל אותך,‬ ‫אני אזמן אותך כאן, במקום.‬
‫את הריח שלך, השיער שלך,‬
‫החיוך הצידי האיטי שעולה‬ ‫כשאני אומר משהו שמשעשע אותך.‬
‫ג' יקירה, מעולם לא ייחלתי כך לשחר.‬ ‫בוט שלך."‬
‫זה בהחלט…‬
‫בהחלט אותו…‬
‫כן, זה אותו סוג של מעטפה, אותו כתב יד.‬
‫עכשיו אני חייבת לדעת איך זה נגמר,‬
‫מה שאומר שלא רק ששאר היום שלי נדפק,‬ ‫אלא גם שלך.‬
‫כמה נדפק?‬
‫טוב, אני חייבת לדעת אם יש עוד כאלה.‬
‫כן.‬
‫הבעיה היא שאם אנחנו עומדים לגלות אם יש עוד‬
‫זה כנראה ידרוש ירידה לארכיון האמיתי.‬
‫נהדר! קדימה!‬
‫כן, אבל אנחנו צריכים אישור מיוחד.‬
‫איך עושים את זה?‬
‫יש טופס, ואז אחרי זה, כנראה,‬ ‫עוד טופס, למעשה.‬
‫נשמע פשוט למדי.‬
‫אני אבדוק מה אפשר לעשות.‬
‫תודה.‬
‫אחלה.‬ ‫-אחלה.‬
‫"מר או'הייר היקר,‬ ‫או שמא עליי לקרוא לך בוט?‬
‫לארי הוזעק אל מעבר לים ברגע האחרון.‬
‫נראה ששנינו נטושים כאן עד לשובו.‬
‫ואין לך לבוש חוף הולם. כמה מביך.‬
‫תרצה לבלות זמן יחדיו היום אחר הצוהריים?‬
‫אני מכירה חנות קטנה ומקסימה‬ ‫בה תוכל למצוא ספר עב-כרך לקריאה בחוף.‬
‫שלך, ג'."‬
‫"גב' סטירלינג היקרה,‬ ‫או שאוכל לקרוא לך ג'?‬
‫תודה לך על ההצעה ועל ההצלה.‬
‫אני חב לך חוב‬ ‫על כך ששכנעת אותי לצאת מחדרי אתמול.‬
‫אשמח להשיב טובה.‬
‫אינני מכיר אף מקום, כמובן,‬ ‫אך אם תוכלי להציע מקום,‬
‫אשמח להמשיך ולשעשעך‬ ‫עם צרפתית ביה"ס האיומה שלי."‬
‫"בוט היקר, אני שמחה‬ ‫שהצלחתי לדחוף אותך אל אור השמש.‬
‫אשמח להיענות להזמנתך.‬
‫אולי נוכל לבלות כמה שעות בעיר ולהביע צער‬
‫על חוסר היכולת שלנו עם השפה המקומית.‬ ‫אתה פנוי ביום חמישי?"‬
‫"אני חופשי ביום חמישי,‬ ‫אבל אני גם חופשי מחר ומוחרתיים,‬
‫וביום שלאחר מכן גם כן.‬
‫עד שמר סטירלינג יחזור,‬ ‫נוכל לבקר בכל נקודה בקו החוף.‬
‫תודיעי לי באיזו שעה יהיה לך נוח. בוט."‬
‫תודה.‬ ‫-על לא דבר.‬
‫יש לך רעיונות?‬
‫מה דעתך על פיקניק?‬
‫זה משחק ילדים שנהגתי לשחק עם הבן שלי.‬ ‫את מכירה?‬
‫תעצמי עיניים.‬
‫קדימה, עצמי אותן.‬
‫תבחרי במקום אהוב.‬
‫אמיתי או מדומיין?‬
‫לא משנה.‬
‫תדמייני שיש לנו את כל מה שצריך:‬ ‫שמיכה מושלמת, הרבה גבינה.‬
‫לחם?‬
‫לחם, ויש נהר בקרבת מקום.‬
‫כן, נהר.‬
‫הבן שלי אוהב לדוג.‬
‫אז אני מקווה שלא אכפת לך, ננסה לדוג קצת.‬
‫אני חוששת שאינני יודעת דבר על דיג.‬
‫לכן אלמד אותך.‬
‫איך הולך לי, מר בוט?‬
‫יש לך כישרון טבעי בזה, מסתבר.‬
‫כמובן שיש לי.‬
‫ואת תופסת טרוטה.‬
‫כריש.‬
‫כריש. כל הכבוד.‬
‫ולאחר מכן…‬
‫מתוך השיניים שנותרו, אני מעצב לך שרשרת.‬
‫מזכרת.‬
‫קמע.‬
‫בוא ננסה שוב, לא?‬
‫תודה לך על אחר צוהריים נעים ביותר.‬
‫עד לפעם הבאה.‬
‫- מלון מארי ואן -‬
‫- הצלחנו, קבענו, תודה.‬ ‫מחר בשעה 18:00. מי שלא בא, מרובע -‬
‫- סליחה, זה רורי, אגב -‬
‫- פאק, אדיר! נשיקות -‬
‫- אדיר! נשיקות, א. -‬
‫- אדיר! נשיקה, א. -‬
‫המאמר על מרי אלן מצורף, לאחר הגהה.‬ ‫אה, ועוד דבר.‬
‫במהלך המחקר, נתקלתי בין הדברים שלה‬ ‫בכמה מכתבי אהבה מסתוריים.‬
‫אני לא בטוחה איך הם הגיעו לשם,‬ ‫אבל חוקרת בשביל המאמר הבא.‬
‫רומן רומנטי אסור, 1965.‬
‫הם כל כך עשירים ברגש,‬ ‫מעולם לא קראתי משהו כזה.‬
‫אעביר לך את זה עד יום שישי.‬
‫מר או'הייר עוד לא מוכן.‬
‫הוא מציין שאת מוזמנת מאוד לחכות כאן למטה‬ ‫או לעלות למעלה.‬
‫חדר 302.‬
‫איזו הפתעה מקסימה.‬
‫סליחה. קצת הקדמתי. תעדיף שאחכה למטה?‬
‫לא, אל תהיי מצחיקה. היכנסי.‬
‫לא ייקח לי זמן רב.‬
‫בדיוק עמדתי להתגלח.‬
‫אה.‬
‫יש לי זמן?‬
‫כמובן, בבקשה.‬
‫הכול בסדר?‬
‫כן, בסדר.‬
‫קיבלתי הודעה.‬
‫לארי חוזר הערב.‬
‫עליו לחזור ללונדון מייד.‬
‫אני מבין.‬
‫ומה את רוצה?‬
‫אני מצטער.‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫ג'ניפר.‬
‫גברת סטירלינג, זה הגיע עבורך.‬
‫תודה.‬
‫"ג' היקרה מכול,‬ ‫בבקשה דעי שלא דחיתי אותך.‬
‫מעולם לא רציתי לנשק מישהי כל כך,‬
‫אבל כשהרמת מבטך אליי, משהו השתנה.‬
‫ובאותו הרגע‬ ‫חששתי שהתשוקות שלנו ישמידו אותנו.‬
‫את יצורה כנה ויוצאת מן הכלל,‬
‫ולא רציתי להיות אחראי‬ ‫לכך שתהפכי לפחות ממה שאת.‬
‫לכן העברתי את השבוע האחרון בשנאה עצמית‬
‫על הדבר ההגון היחיד שעשיתי בחיי.‬
‫אז קחי זאת בחשבון. ספונטניות עומדת בליבם‬ ‫של דברים נפלאים רבים,‬
‫אך היא גם שורשו של חוסר סיפוק רב.‬
‫ואם אנו עומדים להתחיל בדבר מה,‬ ‫אני מבקש שנגיע להחלטה הזו בפה אחד.‬
‫אני כותב את המילים האלה‬ ‫כשאת במחשבותיי, וליבי מתרחב.‬
‫כך שתהא התוצאה אשר תהא, בואי נשרוד יחדיו.‬
‫תוכלי למצוא אותי בפארק פוסטמן‬ ‫ביום שישי בשש בערב.‬
‫אחכה לך שם.‬
‫"שלך, בכבוד רב, ב'."‬
‫- אלברטו'ס -‬
‫פליפה!‬
‫מה שלומך?‬ ‫-טוב.‬
‫זאת ג'ניפר. חברי פליפה.‬ ‫-נעים להכיר.‬
‫מה נשמע? טוב?‬
‫תיהנו!‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫לחיים.‬ ‫-לחיים.‬
‫שוב.‬
‫בוא, מר בוט. תרקוד איתי.‬
‫תיהנה, חבר.‬
‫"אחזי בדבר הנכון, האמיתי והאינסופי הזה.‬
‫כן, זה מפחיד.‬ ‫אבל אני מאמין שחיים בשקר זה גרוע יותר.‬
‫נוכל להיות מאושרים. כל כך מאושרים."‬
‫היי.‬
‫הקדמת אותי.‬ ‫-כן, אני ממש מתרגשת.‬
‫כן. אבל שמעי, אני לא יכול להבטיח כלום.‬
‫טוב, תודה שאתה עושה את זה.‬
‫לפני שניכנס, תצטרכי לחלוץ את הנעליים.‬
‫ברצינות? ‬
‫אני צוחק.‬
‫אתה בחור מצחיק.‬
‫אז, זה כל מה שלא מקוטלג.‬
‫ואו.‬
‫ו…‬
‫כאן אמורים להיות כל הדברים מ-1964 עד 1965.‬
‫תרגיש חופשי לענות.‬
‫לא חשוב.‬
‫תוכל לעזור לי?‬ ‫-כן, בטח.‬
‫זהירות.‬
‫לא הדברים האלה?‬ ‫-כן, לא אלה.‬
‫לעזור לך לרדת?‬ ‫-נהדר.‬
‫אז…‬ ‫-נכון, אז כדאי…‬
‫כדאי שנתחיל?‬ ‫-כן.‬
‫בואי נתחיל.‬
‫"ג' היקרה שלי, אין צליל מתוק יותר‬ ‫מהדפיקה שלך על הדלת.‬
‫זה כאילו תמיד יש בי חלק שמחכה לה.‬
‫אני מתקשה להתרכז בעבודה‬ ‫כי מחשבותיי חוזרות אלייך.‬
‫מה חשיבותם כעת של לוחמה עולמית ופוליטיקה?‬
‫אם זה יימשך, יעבירו אותי לעמודי הגינון."‬
‫תעצמי עיניים.‬
‫הצל נמצא למרגלות המיטה, מר בוט.‬
‫איזה דבר איום יקרה‬ ‫אם תישארי מעבר לשעה חמש?‬
‫אשאר עד אשר השמש תגיע לברכיי.‬
‫מותניים.‬
‫ברכיים.‬
‫עשינו עסק.‬
‫עיניים.‬
‫תעצמי אותן.‬
‫עצמי אותן.‬
‫אוהל קנבס באמצע השממה.‬
‫אם אתה מתעקש.‬
‫אנחנו ישנים על מצע עלים,‬ ‫מתרחצים בנהר קרוב.‬
‫וכשהשמש שוקעת,‬
‫אנחנו בונים מדורה.‬
‫תודה לאל, כי אני מורעבת.‬
‫מה אנחנו אוכלים?‬ ‫-פירות בר.‬
‫כלומר?‬
‫סמבוק. אוסנה.‬
‫אולי קצת שן הארי.‬
‫מושלם.‬
‫לילה טוב, בוט יקירי.‬
‫מה?‬
‫מה העניין?‬
‫אני לא רוצה שתלכי.‬
‫אולי נברח ביחד?‬
‫לאן?‬
‫מה דעתך על ניו יורק?‬
‫אני מתה על ניו יורק.‬
‫הציעו לי שם משרה.‬
‫אני רוצה שתבואי איתי.‬
‫תעברי איתי לניו יורק.‬
‫אתה יודע שאני לא יכולה.‬ ‫-כן, את כן.‬
‫את יכולה. אנחנו יכולים.‬
‫אתה מבקש ממני לברוח, פשוט לוותר על חיי?‬
‫טוב, כדי להתחיל חיים חדשים, כן.‬
‫וכשאמאס עליך, אשעמם אותך, מה אז?‬ ‫-זה לא יקרה.‬
‫זה קרה בעבר. מה שונה הפעם?‬ ‫-מה? הכול.‬
‫הכול בזה שונה.‬
‫אם את חושבת שזה אפילו קרוב‬ ‫למשהו שהרגשתי בעבר,‬
‫למשהו שהכרתי בעבר, אז את טועה לחלוטין.‬
‫ג'ניפר, אני אוהב אותך.‬
‫אני מאוהב בך ורוצה לחלוק איתך את חיי.‬
‫אתה מאוהב ברעיון ואתה נוהג באימפולסיביות‬
‫וזה לא קוסם לי.‬ ‫-באינסטינקט, יש הבדל.‬
‫יש לך מושג מה אתה מבקש ממני?‬
‫משפחתי, חבריי, כולם יתכחשו לי.‬
‫סיבה כפולה ומכופלת להשאירם בעברך.‬
‫לך זה כל כך פשוט.‬ ‫-פשוט?‬
‫לראות אותך חוזרת הביתה כל לילה, לגבר ש…‬
‫גבר שמה?‬
‫אני חושב שייתכן שאת מבוזבזת‬ ‫בחיים שאת חיה.‬
‫"בוט, זה נכון.‬ ‫חונכתי לעשות את אשר מצופה ממני‬
‫ולא את שגורם לי לאושר.‬
‫אני חוששת לאהוב אותך.‬
‫אני חוששת שאם אתן לעצמי להשתחרר,‬ ‫אוהב אותך כל כך עד שזה ייאכל אותי.‬
‫ואני חוששת שברגע שאפסיק להיות דבר מה חדש,‬ ‫אתה עלול למאוס בי.‬
‫עליך להבין שלו הייתי עוזבת איתך,‬
‫לא הייתי מאבדת רק את משפחתי ואת ביטחוני,‬
‫אלא גם את השקט הנפשי שלי.‬
‫אני לא חושבת שאני חזקה מספיק‬ ‫כדי לקחת את הסיכון.‬
‫אני מקווה שאתה מבין. שלך לעד, ג'."‬
‫"אהובתי היחידה והיקרה ביותר,‬
‫אני יודע שאת מפחדת.‬
‫אבל תאמיני לי כשאני אומר‬
‫שלא חוויתי דבר כזה בעבר‬ ‫ואני יכול להבטיח לך שלעולם לא אחווה שוב.‬
‫והוודאות הזו הובילה אותי לקבל החלטה נועזת.‬
‫אני אקח את העבודה בניו יורק.‬
‫אני אהיה ברציף מספר שתיים במרילבון,‬ ‫ביום שישי, בשעה 19:15.‬
‫בואי איתי, יקירה.‬
‫חסכי לו לחיות חצי חיים, נישואיי נוחות.‬
‫וחשוב מכך, חסכי זאת לעצמך.‬
‫אחזי בדבר הנכון, האמיתי והאינסופי הזה.‬
‫כן, זה מפחיד.‬ ‫אבל אני מאמין שחיים בשקר זה גרוע יותר."‬
‫שיחה ממשרדו של מר סטירלינג.‬ ‫הוא מוסר שתצאי בלעדיו.‬
‫"נוכל להיות מאושרים. כל כך מאושרים.‬
‫דעי לך שתקוותיי וליבי בידייך. בוט שלך."‬
‫מונית!‬
‫- אלברטו'ס -‬
‫פליפה, אתה חושב שנגיע בזמן?‬ ‫-אני חושב שכן.‬
‫אבל רק בקושי.‬
‫- רציף מספר 2 -‬
‫פליפה, בבקשה תמהר.‬
‫"מכנסי הקורדרוי העבים המפורסמים שלנו,‬
‫גומי מותן לאחיזת החולצה,‬ ‫רצועות צד אלסטיות,‬
‫שלושה כיסים מרווחים…"‬
‫באמת, זה סבבה אם אתה רוצה לענות.‬ ‫-לא.‬
‫"זמין בצבע חום, עופר, ירוק-בקבוק ואפור.‬
‫מחויט למראה מחוספס, עם גימורים מקוריים."‬
‫נאה מאוד בהחלט.‬
‫"מגה-מאש.‬
‫חלקלק ומדליק, צמרירי וערב לחך."‬ ‫-אלי.‬
‫נראה לי שמצאתי אחד.‬ ‫-אוי, אלוהים!‬
‫תקרא אותו בקול!‬
‫"ג' היקרה מכול,‬
‫ביליתי את חיי בהימנעות מסיבוכים,‬ ‫במיוחד מהסוג הרומנטי.‬
‫עכשיו שפגשתי אותך,‬ ‫הבנתי שמה שעשיתי לא נחשב לחיות בכלל.‬
‫אני יודע שקשה לך לשמוע שאני אוהב אותך,‬ ‫אבל אני חייב לומר את המילים.‬
‫הן בראשי מהרגע שבו אני מתעורר‬ ‫עד הרגע שאני נרדם שוב,‬
‫ואם לא אוכל להגיד אותן,‬ ‫אכתוב לך אותן שוב ושוב.‬
‫אני אוהב אותך, ג'ני היקרה. ב' שלך."‬
‫שיט.‬
‫אנחנו צריכים פשוט לבדוק‬ ‫את תיבת הדואר ששאר המכתבים נשלחו אליה.‬
‫ולראות אם היא עוד קיימת.‬ ‫-כן.‬
‫מה את עושה?‬
‫הטלפון של רורי. אלי מדברת.‬
‫אנחנו עובדים יחד.‬ ‫אני חוששת שגרמתי לו להישאר עד מאוחר.‬
‫לא. לא. אני מצטערת.‬
‫בסדר. להתראות.‬
‫למה לא אמרת שזה יום ההולדת שלך?‬
‫אני מעדיף לעשות את זה.‬
‫טוב. תארוז את הדברים שלך.‬
‫אז, למה שתזמין את האקסית שלך‬ ‫למסיבת יום ההולדת שלך?‬
‫לא הזמנתי. לא היה לי מושג שהיא תהיה כאן.‬
‫טוב, אז מי הזמין אותה?‬
‫היא חברה של אחותי.‬ ‫אני לא מדבר עם אף אחת מהן הערב.‬
‫מה קרה לכם?‬ ‫-היא הייתה דתיה.‬
‫אבל אני מניח שכשהכרנו‬ ‫היא הייתה רק קצת דתיה.‬
‫ובהמשך הקשר היא אמרה כזה,‬
‫"בעצם, זה שאתה לא מאמין באלוהים‬ ‫זה דיל ברייקר מבחינתי."‬
‫אבל בסוף היא התחתנה עם הבחור הזה.‬
‫לפעמים מנצחים ולפעמים מפסידים.‬
‫מה איתך?‬
‫אתה לא רוצה לדעת.‬ ‫-אין לך מושג כמה שאת טועה.‬
‫טוב, הייתי עם מישהו לתקופה.‬
‫תגדירי "תקופה".‬
‫שמונה שנים. והוא ממש רצה ילדים אבל אני לא.‬
‫אז נפרדנו.‬
‫אני מצטער.‬
‫זה אפילו לא נגמר שם.‬ ‫אחר כך חזרנו להיות יחד ואז נפרדנו שוב.‬
‫אז היה מגוון רחב של זיונים רנדומליים.‬
‫ולבסוף, הוא הציע לי נישואים.‬
‫היינו בחופשה‬ ‫עם כתריסר מהאנשים הקרובים אלינו ביותר.‬
‫אלוהים.‬
‫כן.‬
‫זה אפילו לא שלא אהבתי אותו, אני פשוט…‬
‫לא הייתי בטוחה שאני אוהבת אותו מספיק.‬
‫אולי אני כן רוצה ילדים. לא יודעת.‬
‫אבל ידעתי די בוודאות‬ ‫שאני לא רוצה כאלה איתו.‬
‫טוב, זו נשמעת כמו פרידה ממש מחורבנת.‬ ‫אני מצטער.‬
‫בגלל זה אסור שאנשים ידברו על עצמם,‬ ‫כי זה מדכא לאללה.‬
‫זה ממש מדכא.‬
‫אני חושבת שאולי הגיע הזמן‬ ‫לריקוד יום ההולדת שלך.‬
‫ריקוד יום ההולדת שלי?‬
‫כן. ריקוד יום ההולדת שלך.‬
‫אחלה דירה.‬
‫כן, זה הבית.‬
‫זה נחמד! היי, החתול שלך!‬
‫דיזל.‬
‫היי, דיזל.‬
‫משהו לשתות?‬
‫כן.‬
‫אולי מים, בעצם.‬
‫כן.‬
‫תודה.‬
‫כל כך הרבה תקליטים.‬
‫זה מין תחביב שכזה.‬
‫שלום.‬
‫אז אלה…‬
‫הנשים האלה…‬
‫כולן אחיות שלך, נכון?‬
‫לא. אני בעצם ביגמיסט סדרתי.‬
‫כן. ואו, חשבתי ככה.‬
‫- רורי (ארכיון)‬ ‫היה כיף אתמול :) -‬
‫- לאן הלכת? -‬
‫- שירות לקוחות -‬
‫היי.‬
‫תהיתי…‬ ‫-סליחה, תצטרכי לדבר יותר בקול רם.‬
‫איך אפשר לברר‬ ‫מי הבעלים של אחת מתיבות הדואר האלה?‬
‫את רוצה לפתוח תיבת דואר?‬
‫לא, אני רוצה לגלות מי הבעלים של אחת מהן.‬
‫את הבעלים של התיבה?‬
‫לא, אני רוצה לגלות מי הבעלים של אחת מהן,‬ ‫כדי שאוכל לכתוב להם.‬
‫אני רוצה לגלות אם היא עדיין בבעלותם,‬ ‫אם את מבינה מה הכוונה.‬
‫ברור שלא שמעת על הדבר הקטן הזה‬ ‫שנקרא "הגנת מידע".‬
‫את יודעת מה?‬
‫לא חשוב. אני אחשוב על משהו.‬
‫"ג' היקרה,‬
‫אולי זה יישמע מוזר,‬ ‫אבל מצאתי מכתבים שאולי שייכים לך,‬
‫שנשלחו לג'. ס. עם חותמת דואר מ-1965.‬
‫נראה שהם בעלי ערך סנטימנטלי.‬
‫אם תוכלי לספר לי, אשמח לשמוע את הסיפור‬
‫שמאחוריהם ומאחורי מר בוט.‬
‫בברכה רבה, אלי הוורת'."‬
‫"גברת הוורת' היקרה,‬ ‫אני לא רוצה לדבר איתך על האירועים‬
‫שתוארו לי במכתבך,‬
‫ולא אוכל לסייע לך בהמשך חקירתך.‬
‫בכבוד, ג'ניפר סטירלינג."‬
‫טוב, נתראה אחר כך.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫הלו?‬
‫זאת גברת סטירלינג?‬
‫מדברת.‬
‫שלום, אני אלי הווורת' מה"לונדון כרוניקל".‬
‫כתבתי לך בנוגע לסדרת מכתבים שאני ועמיתי…‬
‫כן, כן, ועניתי לכתובת שצורפה.‬
‫נכון…‬
‫אני פשוט…‬
‫תראי, אם זה לא זמן נוח, אני יותר מאשמח…‬
‫מצטערת, אבל כפי שאמרתי במכתב,‬
‫מה שקרה ביני לבין מר או'הייר‬ ‫הוא עניין פרטי.‬
‫כן, כמובן, ואני כל כך מצטערת על ההפרעה.‬
‫- מר או'הייר -‬
‫פשוט רציתי לפחות להחזיר…‬
‫שלום?‬
‫שיט.‬
‫גברת סטירלינג, טוב לראות אותך שוב.‬ ‫התגעגענו אלייך.‬
‫כן, זה… נפלא לראות גם אותך.‬
‫אני לא מניחה שיש לך מפתח נוסף?‬ ‫השארתי את שלי בבית.‬
‫בהחלט, גברתי.‬ ‫אבל תיבת דואר 13 כבר לא בשימוש.‬
‫סליחה?‬
‫על פי בקשתו של מר סטירלינג,‬ ‫היא סגורה מזה חודש.‬
‫ובכן, פתחי אותה מחדש. מייד.‬
‫בבקשה.‬ ‫-ודאי, גברתי.‬
‫גברת קורדוזה,‬ ‫אני זקוקה למפתחות חדר העבודה של בעלי.‬
‫אני חוששת שזו הוראה ולא בקשה.‬
‫כמובן.‬
‫תודה.‬
‫- ג'. ס.‬ ‫ת.ד. 13, לונדון, N1 -‬
‫"אהובתי היחידה והיקרה ביותר,‬
‫אני יודע שאת מפחדת.‬
‫אבל תאמיני לי כשאני אומר‬
‫שלא חוויתי דבר כזה בעבר‬ ‫ואני יכול להבטיח לך שלעולם לא אחווה שוב.‬
‫אהיה ברציף מספר שתיים במרילבון,‬ ‫ביום שישי, בשעה 19:15."‬
‫"אחזי בדבר הנכון, האמיתי והאינסופי הזה."‬
‫"וחשוב מכך, חסכי זאת לעצמך."‬
‫"לעולם לא אסתפק רק בחלק ממך."‬
‫"בואי איתי, יקירה."‬
‫"נוכל להיות מאושרים. כל כך מאושרים.‬
‫דעי לך שתקוותיי וליבי בידייך.‬
‫בוט שלך."‬
‫מה זה עושה אצלך?‬
‫לארי, למה התעסקת עם הדואר שלי?‬
‫הם…‬
‫מצאו את זה אצלך ביום התאונה.‬
‫אני מניחה שאתה יודע מי כתב את זה.‬
‫כן.‬
‫כן, שמו אנתוני או'הייר.‬
‫היה.‬
‫עיתונאי.‬
‫אני הכרתי ביניכם.‬
‫נראה ששניכם הייתם מעורבים בסוג של…‬
‫ג'ני, הוא נהרג.‬
‫רגע.‬
‫הוא היה לצידך במכונית.‬ ‫-לא.‬
‫לא.‬
‫הגבר שלצידי נקרא פליפה.‬
‫הנהג היה פליפה. אבל האיש במושב הנוסע‬ ‫היה מר אנתוני או'הייר.‬
‫וכשהתעוררת מהתאונה שלך, קיבלתי החלטה.‬
‫ניסיתי להגן עלייך.‬
‫מפני מה?‬ ‫-האמת.‬
‫לא רציתי שתחיי עם האשמה.‬
‫- לונדון כרוניקל -‬
‫- סטירלינג + או'הייר -‬
‫- כתבת פרופיל על תעשיין -‬
‫לעזאזל.‬
‫- מאת אנתוני או'הייר -‬
‫אנתוני עבד ב"כרוניקל".‬
‫כן.‬
‫- מנסה לאתר מישהו שכתב ללונדון כרוניקל? -‬
‫- עשיתי משהו לא בסדר? -‬
‫- לא חשבתי שאת מאלה שחמישה ימים אחרי… -‬
‫- אני מצטערת. -‬
‫- אני פשוט -‬
‫- נקרא -‬
‫- מקלידה… -‬
‫- אנתוני או'הייר? -‬
‫- נשיקות, א. -‬
‫הלו?‬ ‫-אלי הוורת'?‬
‫מדבר אנתוני או'הייר.‬
‫היי!‬
‫אני מאמין שברצונך לדבר איתי.‬
‫נכון.‬
‫שלום, מר או'הייר.‬
‫אז איך נתקלת בסיפור שלי?‬
‫טוב, בהתחלה אני פשוט…‬
‫הלכתי בעקבות אינסטינקט ו…‬
‫ואז חשבתי שאולי מסתתר שם סיפור לכתבה.‬
‫וככל שקראתי יותר,‬
‫כך התחלתי להרגיש יותר…‬
‫פשוט… מצאתי אותם מרגשים מאוד.‬
‫אז היא באה לפגוש אותך?‬
‫נסעתם יחד לניו יורק?‬
‫לא.‬
‫גברת סטירלינג לא התלוותה אליי לניו יורק.‬
‫וזה היה הסוף… כלומר,‬
‫אתם…‬
‫אי פעם נפגשתם שוב?‬
‫- לונדון, 1969 -‬
‫ג'ניפר.‬
‫האם אני באמת כל כך מפחיד‬ ‫אחרי כל השנים האלה?‬
‫אנחנו יכולים ללכת לאנשהו?‬ ‫-בטח.‬
‫מי יודע מה חשבת עליי.‬
‫טוב, הנחתי שאת רעיה נאמנה.‬
‫וחזרתי לעבודתי.‬
‫ניו יורק?‬
‫זה ביתי כבר…‬
‫ארבע שנים.‬
‫הייתי בדרכי…‬
‫לפגוש אותך.‬
‫הייתה תאונה.‬
‫נשארתי מחוסרת הכרה.‬
‫לא זכרתי כלום.‬
‫עד שראיתי אותך הערב.‬
‫מצאתי את המכתבים שלך, אבל נאמר לי ש…‬
‫הוליכו אותי שולל. חשבתי שאיבדתי אותך לנצח.‬
‫באופן זמני, אולי.‬
‫אבל בהחלט לא לנצח.‬
‫בוט?‬
‫כן, ג'ניפר היקרה.‬
‫אתה מוכן לנשק אותי, בבקשה?‬
‫תחזרי איתי.‬
‫לא אוכל לאבד אותך שוב.‬
‫יותר מדי דברים השתנו.‬
‫אני עדיין מאוהב בך.‬
‫תוכל בבקשה לעזור לי?‬
‫יש לי בת.‬
‫איך קוראים לה?‬
‫אזמה.‬
‫היא בת שנתיים.‬
‫תביאי אותה.‬
‫אני לא יכולה.‬
‫סלח לי.‬
‫אני אחכה.‬
‫תגידי לי לחכות לך, ואני אחכה.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫תמיד אהבתי.‬
‫אני כל כך מצטערת.‬
‫אז זו הייתה הפעם האחרונה שנפגשתם?‬
‫לא היו עוד מכתבים?‬
‫לא היו עוד מכתבים.‬
‫יש לך אותם?‬
‫כן. המכתבים, כן.‬
‫הינה.‬
‫מה אם אוכל לקשר ביניכם?‬
‫לא.‬
‫בחרתי לכבד את החלטתה של ג'ניפר‬ ‫לפני שנים רבות.‬
‫נראה לי נכון להמשיך לעשות זאת.‬
‫אולי יש להחזיר את אלה לגברת סטירלינג.‬
‫כבר ניסיתי.‬
‫את עיתונאית.‬
‫תנסי שוב.‬
‫אפשר לעזור לך?‬
‫גברת סטירלינג?‬
‫כן?‬
‫טוב, אני… אלי. אלי הוורת' מ…‬
‫תראי, אני רק… אני לא מנסה…‬
‫נפגשתי עם מר או'הייר, עם אנתוני.‬
‫הוא רצה שאתן לך את אלה.‬
‫הוא רוצה שתקבלי אותם, וזו בקשתו המפורשת.‬
‫על מה דיברתם?‬
‫טוב, עלייך.‬
‫בעיקר.‬
‫הוא סיפר לי מה קרה.‬
‫בסופו של דבר, בחרת במשפחה שלך.‬
‫מה זה כל זה?‬
‫שיקרת לי.‬
‫אמרת לי שהוא מת.‬
‫למה?‬
‫למען הנישואים שלנו.‬
‫בכך שאפשרת לי להאמין שהרגתי אותו?‬
‫אני יודעת שבגדתי בך, לורנס.‬
‫אני חיה עם זה מדי יום.‬
‫וביליתי את ארבע השנים האחרונות בחיי‬
‫בניסיון להיות רעיה טובה יותר.‬
‫אבל אני זוכרת, לארי, אני זוכרת הכול.‬
‫והאמת היא שאתה ואני היינו שבורים‬ ‫זמן רב לפני שאנתוני נכנס לחיי.‬
‫ג'ניפר.‬ ‫-אל תיגע בי.‬
‫ג'ני, תקשיבי…‬
‫לא, אתה תקשיב לי.‬
‫הסיבה היחידה שאני עדיין כאן‬ ‫היא הבת שלנו.‬
‫מהיום הזה והלאה, אני אשתך בשם בלבד.‬
‫ואם תנסה להתייחס אליי אחרת‬
‫אני אקח את הבת שלנו, ואני אעזוב.‬
‫אם את חושבת שבתי המשפט יעמדו לצד נואפת‬ ‫אז את הוזה.‬
‫ואם תנסי לעזוב, אם תנסי לקחת את הילדה שלי,‬
‫אני אשמיד אותך,‬
‫ולעולם לא תראי אותה שוב. את מבינה?‬
‫היי, יקירה.‬
‫היי, מותק.‬
‫אנחנו נצא להרפתקה קטנה.‬
‫שלום, אני מחפשת את מר אנתוני או'הייר.‬ ‫הוא בחדר 268.‬
‫מר או'הייר כבר לא לן כאן אצלנו.‬
‫מתי הוא עזב?‬
‫אתמול.‬
‫תודה.‬
‫גברתי? תעצרי לרגע.‬
‫אנתוני?‬ ‫-תסלחי לי. גברתי?‬
‫מה קורה פה?‬
‫ניסיתי להסביר…‬
‫מרי אלן?‬ ‫-אנתוני?‬
‫אני מחפשת את אנתוני או'הייר.‬ ‫אני צריכה לדעת איפה הוא, בבקשה.‬
‫אני מצטערת לבשר לך,‬ ‫אבל אנתוני מסר את התפטרותו.‬
‫הוא עזב הבוקר.‬
‫הוא השאיר כתובת למשלוח דואר?‬ ‫-אני מצטערת, לא.‬
‫אולי תוכלי לדאוג שהוא יקבל את אלה.‬
‫אם תשמעי שוב מאנתוני,‬ ‫בבקשה אמרי לו שחיפשתי אותו.‬
‫אז חזרת לבעלך?‬
‫לא יכולתי להסתכן בלאבד אותה.‬
‫ולבסוף כן עזבתי אותו,‬
‫כשידעתי בוודאות שהחוק יתמוך בהחלטתי.‬
‫מה לגבי מר או'הייר?‬
‫ניסית ליצור איתו קשר אחרי שעזבת?‬
‫נהגתי לסרוק את העיתונים מדי יום‬ ‫בחיפוש אחר שמו.‬
‫כלום.‬ ‫ובסופו של דבר הפסקתי לקנות את העיתון.‬
‫נדמה היה לי שהוא לא רוצה להימצא.‬
‫אבל מה לגבי עכשיו?‬
‫את יודעת, הוא לא יודע שניסית לבוא אחריו.‬ ‫אין לו מושג.‬
‫זה כנראה לטובה. הייתה לנו הזדמנות.‬
‫כן, אבל מה אם תוכל להיות לכם אחת נוספת?‬
‫יש גבול לכמה הלב שלנו יכול לספוג.‬
‫ואני חוששת שבגילי, הגעתי לגבול שלי.‬
‫"העבר יכול להיות משכר.‬ ‫ הוא יכול למשוך אותך פנימה,‬
‫ליצור אשליה שהמצב היה טוב יותר,‬ ‫שאושרך היה רב יותר,‬
‫או שהחוויות היו עשירות יותר אז.‬
‫הוא יכול גם להתיש אותך,‬
‫להשאיר אותך באחיזתם‬ ‫של זיכרונות של כאב, שברון לב ואכזבה,‬
‫למנוע ממך לנסות לגעת שוב באושר.‬
‫אומרים שאם לא נלמד מטעויות העבר‬ ‫נאלץ לחזור עליהן.‬
‫אבל האם נוכל גם ללמוד לשחרר את העבר,‬
‫ללמוד לפרוץ קדימה, עם הידע בקרבת מקום,‬
‫אך מבלי לתת שישתלט על יכולתנו לנסות שוב,‬ ‫להרגיש שוב."‬
‫אלי, זה נפלא.‬
‫טוב.‬
‫עבודה ממש טובה.‬
‫טוב, זה נהדר. אני מעריכה את זה.‬
‫אני אחזור אחר כך.‬
‫הלו?‬ ‫-היי, זאת אלי.‬
‫מה נשמע?‬
‫כן, בסדר. את?‬
‫די טוב.‬
‫לא, זה לא באמת נכון.‬
‫אני לא יודעת למה הלכתי בלי להיפרד,‬
‫ואני לא יודעת למה לא עניתי להודעות שלך.‬ ‫זה…‬
‫זה היה ממש מחורבן,‬ ‫ואם אתה רוצה לכתוב לי שוב הודעה,‬
‫אני מבטיחה לך שתקבל תשובה.‬
‫אבל כנראה שיש המון סיבות‬ ‫לכך שלא תרצה לדבר איתי,‬
‫או לכתוב לי, או לבלות איתי.‬
‫ולמען האמת…‬
‫אני חוששת שאולי תחשוב שאני אדם די נוראי‬
‫אם תכיר אותי.‬
‫אבל בשלב הזה,‬
‫אני לא חושבת שלפחד לנסות‬ ‫זו סיבה מספיק טובה למשהו.‬
‫ואני חושבת שאתה פאקינג נהדר, רורי.‬
‫ואני ממש אשמח לראות אותך שוב.‬
‫מקווה שלא מפריע לך שאני אומרת.‬
‫שמעי, איפה את?‬
‫אני בחוץ.‬
‫סליחה?‬
‫אני מחוץ לדירה שלך.‬
‫זה ממש קריפי.‬
‫כן, טוב, כיוונתי לבעל יוזמה,‬ ‫אבל אני מבינה את הנקודה שלך.‬
‫טוב, חכי שם. תמשיכי לדבר.‬
‫אני יורד למטה. תמשיכי לדבר.‬
‫אני כל כך…‬
‫מצאתי אותם. את שניהם.‬
‫הלכתי לפגוש אותם.‬
‫את צוחקת…‬ ‫-לא. ‬
‫שיט. מה הם אמרו?‬
‫היא ניסתה הכול.‬ ‫-הוא לא יודע שהיא באה אחריו.‬
‫אין לו מושג.‬ ‫-את חייבת לספר לו.‬
‫אני יודעת! אני רוצה,‬ ‫אבל הם לא רוצים להיפגש.‬
‫אם כך, למה להשאיר‬ ‫את תיבת הדואר פתוחה כל הזמן הזה?‬
‫זה לא הגיוני.‬
‫זאת נקודה ממש טובה.‬
‫היא באמת באה אחריי?‬
‫היא אמרה לך את זה?‬
‫"ג' היקרה,‬
‫אנא סלחי לי על ההפרעה הקצרה, אבל…‬
‫כפי שאת בוודאי יודעת,‬
‫חיינו הנפרדים ביותר, ‬
‫לשמחתו של הזקן הזה, לפחות,‬
‫שוב הצטלבו.‬
‫בשנים שחלפו‬
‫חשבתי עלייך בקביעות‬ ‫שאני מהסס להודות בה עכשיו.‬
‫אני מתגעגע אלייך.‬
‫אז אני אעז, פעם אחת אחרונה,‬
‫בחרדה קלה,‬
‫פארק פוסטמן…‬
‫ביום שישי…‬
‫בשעה 14:00.‬
‫"שלך בכבוד…‬
‫ב."‬
‫היא לא מגיעה.‬
‫לפחות ניסינו.‬
‫אני אלך להביא אותו.‬
‫אולי נעצום עיניים?‬
‫מכתב.‬
‫הזמנה.‬
‫לעזוב.‬
‫להתחיל מחדש.‬
‫מרילבון.‬
‫מחכה.‬
‫- רציף מספר 2 -‬
‫אני מתחיל לדאוג עכשיו.‬
‫אבל אין שום צורך.‬
‫כי אני פה.‬
‫בדיוק בזמן.‬
‫תרגום כתוביות: זואי רוז‬