Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
To je ono.
Ruce nahoru.
Nádhera!
Jak jsme to dělali.
Výš, Morane.
Krása.
A uklonit. Nádhera.
Hodně štěstí, zdraví, drahá babičko
Hodně štěstí, zdraví
Děkuju.
Já nevím. Tady?
-Promiň. Právě jsem rozdala tvůj quiche. -Kdo je další?
Mami, šetři se.
No tak. Děti nám udržují mládí.
Dobře.
Není ti nic?
Babi?
-Jsi v pořádku? -Mami?
Zavolejte sanitku!
PANSTVÍ
PANSTVÍ ZLATÉ SLUNCE PEČOVATELSKÝ DŮM, ZAL. 1911
O TŘI MĚSÍCE POZDĚJI
To nemusíš, babi.
Ale ano. Mé zdraví.
Pro všechny to bude lepší, věř mi.
Dobrý den.
Vítejte.
-Dobrý? -Jo.
Tudy, prosím.
Je to krásný pokoj v prvním patře.
V pohodě?
Tady to je.
Zdravím. Já jsem Liesel.
Dobrý den. Judith.
Nemuseli jste mi vybalovat. Zvládla bych to sama.
Jsou krásné.
-Byla jste profesionální tanečnice? -Tak trochu.
-Já jen... -Než zapomenu, vaše léky.
Léky na parkinsona a mrtvici nechte u mě.
Sestry se postarají,
abyste dostala správné prášky.
Vždycky jsem to zvládala sama, díky.
Už se o to nemusíte starat. Není to úleva?
Skvělé načasování.
Vlastně potřebuju nový předpis.
Aspoň je tu klid.
To je dobře, mám lehké spaní.
Nechám vás. Dejte mi vědět, kdybyste něco potřebovala.
Paní Bensonová, mohu s vámi mluvit?
Ty sem nepatříš.
Je mi 70, Joshi.
Věk je jen číslo. Nic to neznamená.
Ne, drahoušku.
To říkají staří lidé, aby se cítili lépe.
To ti není podobné.
Kvůli věku nemůžu tancovat, učit...
a držet krok s ostatními.
Vypadáš mladší než všichni tady.
Ale víš co?
Každý z nich si myslí totéž.
Všichni máme dojem, že je nám 20.
Nevím, jak...
Jak se s tím vypořádám.
Co můžeš dělat... Co je to?
Co? Přestaň!
Dobře, mami. Necháme tě porozhlédnout.
Dobře.
Jdi napřed. Doženu tě.
-Chvíli tu zůstanu. -Půjdeš se mnou.
Babička si potřebuje odpočinout.
Zavolej, kdybys něco potřebovala.
-Jasně. -Tak jo.
Neboj, budu v pořádku.
Měj se, babi.
Josh - Nejlepším přítelem každého kluka je jeho babička.
Strom.
Promiňte, nepředstavila jsem se.
Judith.
Jsme spolubydlící, jako bychom byly zase na vysoké.
Asi jsem přišla nevhod.
Dívá se.
Hledáte tohle?
Díky. Už jsem skoro panikařila.
Víte o naší zásadě „bez mobilu“?
Prosím?
Kvůli klidu v domě
nejsou telefony v budově povoleny.
-To si děláte legraci. -Je to ve smlouvě, kterou jste podepsala.
Takže odsud na Instagram nic nedám.
Pořád mi neodepsala.
-Určitě je v pořádku. -Jo?
Viděla jsi její spolubydlící?
Je to těžké, ale pamatuj, že si to sama vybrala.
Mohlas aspoň zkusit jí to rozmluvit.
Tvojí babičce ještě nikdo nic nerozmluvil.
Blbost. Nechtěla ses o ni starat.
Přestěhovala se sem kvůli nám,
když jsme potřebovali. Teď potřebuje pomoc, ale má smůlu?
To není fér.
Jdu se dívat na film.
Tohle je divný. Možná vás to trochu rozrušilo.
A někoho to trochu zrušilo.
Tak na tebe.
Ne! Nechte mě!
To stačilo!
Imogen, je čas jít spát. Pojďte se mnou.
Jděte pryč!
Ne, okamžitě půjdete se mnou.
-Prosím, vraťte se do postele. -Chci jít domů!
Jste doma.
Chci pryč. Prosím! Ne.
Jak se dnes máte?
Chtěla byste si pak prohlédnout areál?
Mohla bych si udělat čas na malou procházku.
-To bych ráda. -Výborně.
Nebyla jsem připravená na tu změnu.
Ze všeho nejvíc mi schází tanec.
Ale moje prognóza není dobrá.
Příznaky jsou zatím pod kontrolou,
ale kdo ví, jak dlouho to bude trvat.
Cokoliv přijde dál...
kdykoliv nebo jakkoliv skončím oslabená...
Nechci, aby mě rodina viděla v takovém stavu.
Vypadáte ve skvělé kondici.
Chcete vidět něco zábavného? Pojďte.
V pořádku?
Kam mě to vedete?
Na safari už jsem dlouho nebyla.
To je ono.
Je to krása.
Že ano? Člověk by si tu hned chtěl sednout s dobrou knihou.
Nebo se schoulit, zdřímnout si a snít o vílách.
Co je tohle?
Zatracený děti. Chodí nám sem v noci pít.
Přidali jsme plot,
ale teď se skrz něj prostříhají.
To mi připomíná...
Mívali jsme s přáteli divoké večírky v lese.
Kouřili jsme trávu, hráli na kytaru a tancovali kolem ohně.
Tam jsem potkala svého manžela, George.
Život byl tehdy snadný. Bezstarostný. Dobrodružství.
Co jste našla?
Znáte ji?
Ne... Nejspíš ne.
Pojďte.
Měly bychom se vrátit, než po nás vyhlásí pátrání.
Měla byste si tu najít koníčka.
Zahradničení?
Dá se tu dělat spousta věcí.
Malování, řemesla, dokonce i balet.
Možná by vás to bavilo.
Ne.
Koho zajímá stará bába v trikotu?
A tady je naše zeleninová zahrádka.
-Ahoj, Liesel. -Dobrý den.
Zdravíčko!
Dámy, to je Judith.
-Včera se nastěhovala. -Dobrý den.
-Nová krev. -Opravdu.
-Já jsem Ruth. -Těší mě.
-Trish. Vítejte. -Děkuju.
-Pelyněk? -Ano.
Vyrábíte absint?
Víte toho hodně o rostlinách?
Ne, ale vím něco o absintu.
Pozor, mladá dámo.
Nevšimla jsem si vás.
Omlouvám se, jestli jsem vás vyděsil. Já jsem Roland.
Judith. Jen jsem se dívala...
To nestojí za řeč. Rád vás poznávám.
Plánoval jsem, že za vámi potom přijdu...
Hrajeme spolu karty
a chybí nám hráč na bridž. Nehrajete náhodou...
-Bridž? -To je klišé.
Ale taková nuda to opravdu není.
Jistě, to by bylo hezké.
Výborně.
Ráda vás všechny poznávám.
Ano.
Nashle.
-Nashle. -Nashle.
-Judith, jsem rád, že se přidáte. -Zdravím.
Je tu přehršel zajímavých aktivit,
nebyla jsem si jistá, jestli si najdu čas.
Přinesla jsem kapku na rozehřátí.
-Jo. -To si dám líbit.
Dáme si do nosu. To je úžasné. Díky, Judith.
Seznámíme se. Máš rodinu?
Mám dceru a vnuka. Jmenuje se Josh a je mu 17.
Užívej si návštěv, dokud chodí. Musím tě varovat, rychle zapomínají.
Já vím.
Přátelé mě opustili, když jsem už nemohla učit děti tanec.
Ale Josh mě bude navštěvovat.
Je světlo mého života, udržuje mě mladou.
Opravdu?
Otec mu zemřel, když byl ještě malý.
Všechny nás to samozřejmě zasáhlo,
ale Joshe zvlášť. Neuměl se s tím vyrovnat.
Po čase bylo potřeba, aby se vrátil k normálnímu životu.
Ale jeho matka nebyla schopna mu to poskytnout.
Takže... Prostě hodně jsme se sblížili.
Obávám se, že jeho matce to stále vadí, ale...
A ty máš rodinu?
Jsou dávno pryč.
Když jsi tady, ztratíš pro společnost význam.
-Jako bychom byli ve vězení. -No, jsme v cele smrti.
Jsi vdaná?
Vdova.
Byl to dobrý člověk a skvělý muzikant. Chybí mi.
A ty?
-Mám to stejně, žena mi chybí. -Jistě.
Je dobré mít někoho po boku.
Někdy mě napadá, že na stárnutí je možná nejtěžší,
že možná neuvidím, jaký z Joshe vyroste muž.
Dost těch depresivních řečí!
Jak se ti líbí nový domov?
-Chvíli trvá, než si člověk zvykne. -Jo.
Musíš přijmout změnu a jít dál.
Když to nedokážeš, skončíš jako...
Nemůžu hodit první kamenem. Byla jsem tanečnice.
Moje práce závisela na mládí nebo aspoň na mladistvém vzhledu.
Mám pro lidi pochopení.
Já měla tři facelifty.
Vyzkoušela jsem kdejakou dietu.
Výplně, botox...
Kdyby mi řekli,
že koupání v krvi panen skutečně zabírá,
vydala bych se cestou Alžběty Báthoryové.
Nakonec se člověk stejně neubrání.
Boj s přírodou vždycky něco stojí.
Přála byste si vrátit krásu svého mládí? Noční krém Hebora.
A jsme tady. Nebuďte...
Pusťte mě! Ne!
-Nechte mě! Nechci tam. -Strč ji do postele.
-Ne! Přestaňte! -Uklidněte se.
Chováte se jako dítě!
Ne!
Mohu vám pomoct?
Ne. To je v pořádku.
Copak ho nevidíte?
Prosím?
Copak ho nevidíte? Sleduje nás ve spánku. Copak to nevidíte?
Mluvíte o...
-Ne! -To nic.
Je to jen Ozzie. Nic to není. Podívejte.
Vidíte? Už je pryč.
Prosím.
Můj dědeček měl ke konci života alzheimera.
Bylo to...
jako by se jeho duch kousek po kousku drolil.
To je mi líto.
Proto jsem se stala zdravotní sestrou. Chtěla jsem pomáhat.
Tohle mi dali prarodiče, když jsem byla malá.
Pěkný.
Představuju si, že nade mnou bdí.
Půjdeme si lehnout?
Co je to?
Něco na spaní.
Chceme, aby se všichni dobře vyspali.
Takže všechny nadrogujete?
To zní strašně dramaticky.
Vím, že starat se o křičící pacienty je těžké.
Ale nemyslíte, že vaši kolegové jsou trochu hrubí?
Všichni jsme vyškolení profesionálové a nikdo nedostane sedativa proti své vůli.
Nebojte se. Chvíli to trvá,
ale zapadnete sem.
Ne!
Tam! Co je to? Je v pořádku?
Kde je?
Měla jste špatný sen?
Do prdele, ne! Stál přímo tady.
Je nutné mluvit hrubě?
-Nejsem dítě. -Očividně ne.
Tak dobrou noc.
Sestro! Aha, to jste vy.
-Potřebujete něco? -Byl někdo v mém pokoji?
Zmizel mi kartáč na vlasy.
To asi ne. Pomůžu vám ho najít.
Říkám vám, někdo ho vzal.
-Je pryč. -To je on?
Ano.
Nejspíš jste byla jen roztržitá. Nové prostředí.
Lidé tu pořád něco ztrácejí.
Ne, je mi to jedno.
Kdo byl na řadě?
Něco lehkého.
Co dělají Wilbur a Chick ve filmu Abbott a Costello potkávají Frankensteina?
Nosiče zavazadel. Bum!
Co je s ním?
Je tu každý den.
Pořád si myslí, že ho manželka odveze domů.
Zapomíná, že je dávno na hřbitově.
Představ si to.
Třeba býval mafiánským bossem,
cvičil delfíny na vraždy... Kdo ví?
A teď má hlavu v čudu.
Je v čudu.
Chceš mě rozbrečet?
Ne. Myslím to vážně. To je asi nejhorší.
Horší než když ti tahají tasemnici skrz pusu?
Horší než když ti klíče od domu spadnou do psího hovna?
Mnohem horší.
Nebo říznutí mezi všemi prsty na nohou?
-Nebo počkej. Mezi zuby? -Dobře. Ne...
Ale ne. Vyhrála jsi.
Všechno se to poddá, viď?
Bum.
Je tam někdo?
Co to děláte? Máte být ve svém pokoji.
Něco bylo u mé postele!
-Kde jste byla? Zvonila jsem! -Nemám jen vás.
Pokud se tu budete pořád toulat, budu vám muset zamknout dveře.
Bylo to přímo tady!
-Pusťte mě! -Uklidněte se. Ublížíte si.
Do postele trefím sama.
Mám zavolat Garyho, aby mi pomohl?
-Čeká na chodbě. -On je tam?
Věděla jsem to! Byl to on!
Gary má lepší věci na práci, než šmírovat ve vašem pokoji.
Je to jen další noční můra. No tak.
Půjdeme zase pěkně spát.
Annette.
Kdo je to?
Už jsi ho viděla?
Kde máš krucifix?
-Judith. Tady jsi. Posaď se. -Díky.
Vypadáš unaveně.
Mluv za sebe.
Skoro bych řekla, že máte kocovinu.
Kde byl mejdan?
Cítíte se lépe než v noci?
Něco šeredného se vám zdálo.
„Něco šeredného se vám zdálo.“
-Chovají se k nám jako k dětem. -Že ano?
Nic se mi nezdálo.
-Byla jsem vzhůru. Něco jsem viděla. -Co to bylo?
Někdo stál u mé postele a díval se, jak spím.
Vím, co si myslíte, ale stalo se to už předtím.
Jak jasně jsi to viděla?
Byla tma, ale...
Paní Albrightová, jak se máte?
Byl jsi včera v mém pokoji?
-Ve vašem pokoji? -Kolem jedné v noci.
Jaký zvrhlík se dívá na ženy, když spí?
Annette se ztratil křížek. To děláš?
-Okrádáš staré lidi? -Judith...
Vystydne ti čaj.
Takhle ničeho nedosáhneš.
-Dobře. -Správně.
Dobře.
Nevím, co mám dělat. Mám zavolat policii?
Ne! Nevolej policii.
Nedělej nic dramatického.
Možná máš pravdu. Mně se taky nezamlouvá.
Ale pokud jde o ostatní,
neschopnost rozlišit skutečnost od snu
je známka demence.
A za chvíli máš diagnózu a budeš na práškách.
Má pravdu.
Podle nich nikdo z nás stejně nemá všech pět pohromadě.
Věř mi.
Od chvíle, kdy uvidí nějaké známky nemoci, chovají se k tobě jako k invalidovi.
Rozhlédni se.
Nikdo z těch lidí se odsud nedostane.
Na Díkůvzdání, na Vánoce, ani vnoučatům na promoci.
Když zpozorují slabost,
dostaneš se odsud leda v truhle.
Paní Albrightová, děje se něco?
Jen bych se ráda dostala na vzduch.
Ven můžete jen v doprovodu.
Cože? Jsme tady zamčeni?
Musíme mít přehled o tom, kde naši obyvatelé jsou.
Někteří by se nedokázali sami vrátit.
Pojďte, v obývacím pokoji máme recitál dětského sboru.
Radši bych si vypíchla oči.
Přeju vám hezký den, paní Albrightová.
Georgi?
-Jak jsi... -Na tom nezáleží.
Pojď se mnou pryč.
Tohle není místo pro tebe.
Omlouvám se.
Co jsem to... Mám rozdat?
Už hrajeme, jsou tam piky.
Jsi v pořádku?
Jasně. Asi jsem...
Na chvíli jsem se asi zasnila.
Zvykneš si.
Najdeš si nový důvod, proč ráno vstávat.
Nespěchej.
Jsme na jedné lodi.
Kdyby ti někdy bylo teskno, přijď za mnou a Ruth.
Jsme v pokoji hned vedle.
Co tady děláš?
Napadlo mě ukázat ti, že nejsme tak staří, jak si myslíme.
Rolande!
Byl jsem ve svém pokoji a myslel jsem
na tu nádhernou ženu přes chodbu
a na to, co nás spojuje.
Napadlo mě, že možná...
Ne. Opravdu si vážím...
Lichotí mi to...
ale nejsem na to připravená.
Pomotal jsem to.
Myslel jsem, že budeš pro.
Omlouvám se.
Nic se nestalo.
Jdeš na to zhurta, Rolande.
-Zapomeneme na to. -Dobře.
Jsem to ale moula.
To je blázinec.
Kdo je tam?
Rolande?
Nadechnout.
Znovu.
Kuřátko.
Citron.
Levá ruka.
Druhá ruka.
Myslím, že jde o demenci spojenou s Parkinsonovou chorobou.
Prosím?
Není to neobvyklé.
Počkejte. Vidíte demenci na MRI?
Obávám se, že ano.
Jak je to možné?
Prosím, počkejte chvíli venku, paní Albrightová.
Potřebuji probrat pár věcí s vaší dcerou.
Budete probírat mou léčbu beze mě? Nejsem dítě.
Paní Albrightová, chápu, že je toho na vás hodně,
ale bylo by snazší, kdybyste nás na chvilku nechala o samotě.
Co můžeme dělat?
Vaše matka si stěžovala na živé sny,
které nedokázala odlišit od skutečnosti.
Způsobilo to, že upadla.
Potřebuje neustálý dohled.
Tady bude mít větší bezpečí.
Je důležité, abyste vy ani vaše rodina
nepodporovali její bludy.
Musí pochopit, že to jsou jenom její představy.
Panebože.
Nebojte se, pracuji tu přes 20 let. Je naprosto v bezpečí.
Poslouchej.
Cokoliv jsem v noci viděla, bylo to skutečné.
Nejdřív jsem myslela, že to byl zaměstnanec, ale teď...
Vezmi mě domů.
Tady mi to očividně nesvědčí.
Mami, to nemůžu udělat.
Nemůžu jít proti radě doktora.
Proč mi nevěříš?
Mami...
Všichni chceme, aby ses cítila lépe.
Ale víš, žes vždycky měla živou představivost.
Všichni se snažíme o tebe starat.
Věř mi.
Brzy se uvidíme.
Pomoz mi.
-Co? -Pomoz mi dostat se ven.
Imogen? No tak, půjdeme dovnitř.
Dobře?
Tady jsi.
Zlatíčko.
O čem přemýšlíš?
Nechci tě znepokojovat.
Tak je to špatné.
Tohle místo...
Jsem obklopená nemocnými, starými lidmi a cítím se...
Tohle je určitě tvůj vnuk.
Ahoj, já jsem Roland. Přítel tvé babičky.
-Dobrý den. -Doufám.
Hodně jsem o tobě slyšel.
Nechám vás na pokoji.
Vypadá v pohodě.
Jo, je v pohodě.
Hrajeme karty s jeho přáteli. Nesuď.
Měl bych jít.
Víš, opravdu bych se ráda o víkendu podívala ven.
Mohli byste mě vyzvednout? Půjdeme na nedělní oběd nebo do kina...
To asi není dobrý nápad.
Proč?
Říkají, že si tu rychleji zvykneš, když teď nepůjdeš domů.
Buď se svým novým kamarádem Rolandem. Ne?
„Říkají“? Teď posloucháš „je“?
Víš, že mi ani nedají kód ke dveřím ven?
Promiň, jsem teď taková otrava.
Přijď později, ano?
Tvoje propustka.
Jsi hodný.
Vrátím se zítra.
No tak, povídej.
Vy jste...
Vy kouříte trávu?
Ne.
Vy tady kouříte trávu!
Je to čistě na pokyn lékaře.
-A tím to končí. Omlouvám se. -Jo...
Vypěstovaly jste si ji? Proto máte...
No páni...
Jak dlouho tu bydlíte?
Skoro jste si z toho udělaly domov.
Je to nepořádek.
Procházely jsme nějaké staré oblečení.
Jo.
Opravdu? Smím?
Jasně. Podívej se, jestli se ti něco líbí.
Opravdu?
-Bylo ti 20, když ses nastěhovala? -Ne.
Ale vypadá to tak.
To je určitě tvoje.
Jo.
Panebože.
To si můžeš nechat.
Tvá spolubydlící nevypadá moc dobře.
Přes noc se zhoršila.
Co se děje?
Panebože!
Jedeš!
Všechny děsíš.
Nechápu to. Proč se tak bojí kočky?
Annette už kvůli ní vyšilovala předtím.
Ten Ozzie... Chudák kocour.
Dokáže vycítit, kdo zemře.
Kočky na to mají čuch.
Možná jsme jednou nohou v hrobě,
ale nikdo nechce být další.
Annette? Jsi v pořádku?
Doktor trvá na tom, abyste si to vzala. Pomůže vám to odpočívat.
Trvá na tom? Proč?
Obyvatelé jsou trochu rozrušení, když Ozzie zlobí.
Nepotřebuji sedativa. Děkuji pěkně.
Mohlo by to pomoct s těmi špatnými sny.
No tak.
Řekla Annette někdy, co viděla ve svých nočních můrách?
Vezměte si ten prášek, Judith. Bude se vám líp spát.
Byla jsi označena.
Nezachráníš se.
Najdi to.
Annette!
Pomozte nám někdo!
Annette!
Proboha, Annette!
Annette!
Gary, zavolej doktora, rychle!
No tak, Annette.
Jste v pořádku?
-Panebože. -Annette, no tak.
Mrzí mě, že jste to musela vidět.
Nebudete se tu bát?
Dobře.
AMY 31/7 - CEE CEE 13/8 - ADAM 2/9 JACE 16/9 - JÁ - IMOGEN - JUDITH
Najdi to.
Co mám najít?
Kašlu na to.
Díky bohu.
Opravdu máš ráda NASCAR...
No...
Nejsem si jistá.
Klídek.
Mačkáš se. Co to děláš?
-Ale ne! -Opatrně. Ty jsi...
Nezvedla jsem to. Počkej chvilku.
Něco jsem zaslechla. Slyšeli jste to?
No tak! Mrznu. Pojďte!
No jo. Ty máš ale náladu.
Jestli jsi gentleman, dáš mi svou bundu.
Opravdu?
Máte vidličku?
-Jo. -Nemám vidličku.
Viděli jste dnes Judith?
Ne. Vskutku ne.
Judith? Paní Albrightová?
Ztratila se paní Albrightová.
Tamhle je!
Ráda tě vidím.
Ano, našli jsme ji. Díky bohu.
Jak se to mohlo stát?
Jak to myslíte, že se nic nestalo?
Proboha, ani není oblečená.
Joshi. Musím ti něco říct.
Ale slib mi, že mě nebudeš soudit.
Jasně.
Myslím, že v tom domě nás něco zabíjí.
Cože?
Podívej se na ta jména.
Annette, moje spolubydlící, včera v noci zemřela.
Všichni nad jejím jménem také zemřeli.
Nevím, kdo nebo co to je, ale...
Další je Imogen.
A pak já.
Pomoz mi. Musím se dostat ven.
To jen dokazuje, že kdo to napsal, byl opravdu paranoidní.
Proč se ke mně všichni chovají, jako bych byla blázen?
Dokonce i ty.
Pamatuješ, když jsi byl malý, vyháněla jsem příšery
z tvé postele a naslouchala ti,
naslouchala tvým obavám a výmluvám, když jsi přišel pozdě domů.
Věřím ti.
Nemůžeš mi taky věřit?
Mami...
Tohle už nikdy nesmíš udělat.
Kdyby nám slečna Bensonová nezavolala a nenašli jsme tě...
Nejsem ve vězení. Neměla bych být zavřená.
To jsou pravidla. Podepsala jsi je.
Nesouhlasila jsem s tím, aby mě zbavili svobody.
Nevezmu tě domů.
Chtěla jsi oběd, fajn, ale doktor...
Ten doktor je šarlatán. Nevrátím se tam.
-Doktor je šarlatán. -To by stačilo.
Jsem tvoje matka, ne tvoje dítě.
Hned se vrátím. Konec diskuse.
Očividně tam není šťastná. Myslím, že bychom ji měli vzít domů.
Varovali mě před tím.
Nechci to ještě zhoršovat.
Zhoršovat? Jak to může být horší?
Otevři oči. Nevidíš, v jakém je stavu?
Zlato, babička se bojí.
Vím, že se bojí. Všichni se bojíme.
Pro všechny je to těžké období.
Táta by si věděl rady.
Joshi, měl bys vědět...
Není na tom moc dobře.
Jak to myslíš?
Sakra!
Mami, přišli tě vyzvednout.
Ne!
-Barbaro, podívej se na tu fotku. -Tudy.
-No tak. -Nechte mě!
Nejsem blázen.
-Podívej se na tu fotku. -Pojďte.
-No tak. -Nechci se tam vrátit.
Jak mi to můžeš udělat? Jsem tvoje matka.
Jsem tvoje matka! Jak jsi mohla?
KANCELÁŘ ŘEDITELKY
Nazdar!
PROSINEC
SEZNAM PACIENTŮ
Roland Benson?
TELEFONY ZAMĚSTNANCŮ
Paní Bensonová.
Trish Priceová a Gary Price.
Sakra.
Ruth Cooperová a Elizabeth.
Annette.
Imogen.
Co to sakra je?
Tady Josh. Víte, co máte dělat.
Joshi, co nejdřív sem přijeď.
Je to velmi důležité, prosím.
Ano, mířím do své kanceláře.
Podívám se do kalendáře.
Teď bohužel nemáme žádné volné pokoje,
ale asi za týden by se něco mělo uvolnit.
Hned vám pošlu žádost.
Dobře. Samozřejmě.
Děkuji vám. Sbohem.
Já jen...
Já vím. Byla jsem...
Liesel, pojď dál, prosím.
Potřebuji, abys zkontrolovala léky na 312.
Myslím, že doktor jí je změnil a nejsem si jistá...
Výborně. Vlastně už jsem ji zkontrolovala.
Panebože.
Joshi!
-Jsi v pořádku? -To jsem ráda, že jsi tady.
Musím vypadnout.
Zase?
Vím, kdo ty lidi zabíjí.
Je to Roland.
Ten stařík, se kterým hraješ karty?
Myslel jsem, že se ti líbí.
Jsem v nebezpečí.
Od včerejška jsem Imogen neviděla.
Jsem další na seznamu.
Proč to neřekneš ředitelce? Může ti pomoct.
Ne, je to jeho dcera nebo vnučka.
-Má v tom prsty. -V čem?
V těch mých takzvaných nočních můrách.
Je za tím ten muž.
A jeho přátelé taky.
A všichni jsou příbuzní zaměstnanců. Není to divné?
Jo, to je fakt divný.
Jo.
Neříkalas, že cos viděla, nebyl člověk?
Ne, nejsou to oni.
Nebo by mohli být?
Možná se mění...
Mění se v noci v něco jiného.
Jsem zmatený. Nevím...
O čem to mluvíš?
Viděla jsem Rolanda na fotce na chodbě v bistru.
Před 40 lety vypadal úplně stejně.
Vím, že to zní šíleně, ale je to pravda.
Doktoři říkali,
že se možná budeš snažit přesvědčit nás, že vidíš všelijaké věci.
Tomu věříš?
Že jsem blázen?
Říkal, že máš...
Co? Demenci?
Ten doktor je podvodník.
Je součástí toho spiknutí a můžu to dokázat.
Kam se to podělo?
Co hledáš?
Tu složku.
Jakou složku?
Je pryč. Byla tamhle. Někdo ji vzal.
-Co to bylo? -Můj sken mozku.
A skeny ostatních, kterým zde diagnostikovali stejnou nemoc.
Všechny jsou přesně stejné.
Jsou falešné, Joshi.
Skeny mozku?
Jak víš, že jsou to skeny mozku
a jestli nejsou trochu jiné? A někdo je sebral?
Nerad to říkám, ale zní to šíleně.
Máš pravdu.
Měl bych jít. Měl bych se vrátit.
Právě jsi přišel.
Musím být doma na večeři.
Přijdeš zítra?
Zítra? Asi ne. Já...
Mám toho tenhle týden moc. Ale příští týden určitě.
Příští týden?
Jo.
Dobrou noc, babi.
-Čas jít do postele. -Ještě ne.
Je velmi pozdě.
Počkat. Co je to?
Požádali mě, abych vás znehybnila.
To ne.
Judith, je to pro vaše dobro.
Abyste nespadla z postele.
Řekla jsem ne.
Ne! Pusťte mě!
Přestaňte! Ne!
Nedotýkejte se mě!
-Ne! -Judith, uklidněte se.
-Dejte nohy k sobě. -Přestaňte!
-Podržte ji, prosím. -Nechte mě!
-Pusťte mě! -Uklidněte se!
Ne! Já nechci!
Hned se uklidněte!
-Lehněte si! -Ne!
Dobrý.
Říkala jste, že chcete pomáhat.
Dědeček by na vás určitě byl strašně hrdý.
Doktor Geoghegan jednou říkal,
že když člověk zažije něco matoucího,
měl by zavřít oči a počítat do pěti.
Až je znovu otevře,
cokoliv viděl nebo slyšel, bude pryč.
Vážně?
Počítat do pěti?
Co je to sakra za radu?
-Věřím vám. -Co?
Ale dnes to musíte vydržet a dělat jakoby nic.
Sledují mě, ale vím, co se děje.
Přijdu se za vámi podívat a ráno si promluvíme.
-Ano. -Dobře.
Pomoc! Pomozte mi!
Pusťte mě ven!
Pomozte mi!
Panebože. Mají pravdu. Já šílím!
Raz, dva,
tři, čtyři, pět.
Dobré ráno, Judith.
Kde je Liesel?
Chvíli se nevrátí.
Říkala, že tu bude.
Je na nemocenské.
Cože?
-Je mi líto. -Ne.
Vím, že si spolu rozumíte.
Doufejme, že se také spřátelíme.
Imogen.
Pomoz mi dostat se ven.
Imogen, půjdeme.
Imogen.
A na pátou pozici a kolem.
Krásná póza.
To ne!
Ne!
Viděl jsem to. Ty fotky na zdi a ty tvoje přátele.
Podívej.
Napadlo mě, že to něco znamená. Vyhledal jsem si to na webu.
Je to keltské sigilium
představující dub,
symbol dlouhověkosti a regenerace.
Jako strom života. Rozumíš?
-Keltský? -Ano.
Takže?
Takže jsi měla pravdu. Neblázníš.
Máš pravdu. Něco se tu děje...
Nevím, co to přesně je, ale nějaká magie.
Ale neměla bys čekat, až to zjistíš.
Nemůžu jen tak odejít. Musíme něco udělat.
Půjdeme na policii.
Potřebujeme důkazy.
Věř mi, bez důkazů nám neuvěří.
Mrzí mě, že jsem ti nevěřil.
No tak. Jdeme, než sestra začne obchůzku.
Začneme s Rolandem.
Rolande?
-Hlídej dveře. -Dobře.
Co hledáme?
Cokoliv usvědčujícího.
Jako co?
Já nevím. Kotel, koště...
Dej mi vědět, kdyby někdo šel.
Panebože, ty skeny.
Jo.
Já to věděla. Věděla jsem, že jsem ten kartáč na vlasy neztratila.
Co je to?
Hnus. To je jeho?
Jsem si jistá, že jsou moje.
Panebože, to je úchyl.
Počkej chvilku.
Sakra.
Někdo jde. Rychle, pod postel.
Dělej!
No tak! Pospěš si!
Ne! Co to děláš? Do pytle!
Rolande?
Kde...
Kam šel, do prdele?
Chlapče, pozor na jazyk.
Ty taky mluvíš jako dlaždič.
Já si to zasloužila. Tobě je sedmnáct.
Panebože!
Do prdele!
-Co to bylo? -To bude dobrý.
-Co to bylo? -Musíme je sledovat.
Asi vím, kam jde.
-Znáš nový kód? -Ano, ale...
Nesmíme ztrácet čas.
Musíme vyrazit.
Co to...
Tudy.
Podej mi svůj mobil.
Tohle mi dali prarodiče.
Sledují mě, ale vím, co se děje.
Je na nemocenské.
Liesel.
Zhasni tu baterku.
Než půjdeme dál, kdyby se něco zvrtlo,
cokoliv,
chci, abys co nejrychleji utekl.
Já neuteču, ale nemám tolik co ztratit.
-Ne... -Ty ano.
Bez tebe nikam nejdu.
Jsme nerozlučná dvojka.
Fajn.
Tak jdeme na to.
Jsou to čarodějnice! Do prdele, čarodějnice!
To jsou.
Pane lesa, vítáme tě mezi námi.
V tomto kruhu jsme svázáni.
Odmítáme úpadek našich těl.
Dovol, abychom se opět živili slabými skrze tvého služebníka,
vstřebali jejich sílu a doplnili naši,
vzkvétali z jejich nemoci
a žili po jejich smrti.
Strome života, pošli svého služebníka, aby se pro nás nakrmil
a vytáhl poslední zbytky síly
z Judith Albrightové.
Ne!
Joshi, ne! Ne, nech ho...
Pusť ho! Pusť ho!
Judith, hned jsem věděl, že máš jiskru.
Pomoc!
Není tu nikdo, kdo by pomohl.
Proč to děláte?
Není to snad jasné?
Díval jsem se, jak moje žena přišla o rozum.
Kousek po kousku. Nakonec ani nepoznávala naše vnouče.
To nechci zažít.
A co lidi, které jste zabili?
Jejich obětované duše nás udržují v chodu.
Stejně už byli jednou nohou v hrobě.
Když chceš vyzrát na smrt, musíš za to zaplatit.
Ale od půlnoci do svítání,
v čase duchů,
jsem každou noc zase mladý.
Ti mladí, co jsem viděla v lese, to jste byli vy.
Neuvěřitelné.
Není to nic osobního, Judith. Omluvíš to klišé.
Mám tě opravdu rád, ale když se kácí les,
létají třísky.
Ne!
Ne! Já to nechápu.
Jsou to tvoje vlasy, Rolande.
Pusťte ho, nebo přísahám, že ten šmejd bude na podpal.
Ne!
Judith, počkej.
Nemusí to takhle skončit.
Jde to i jinak.
Uvítáme vás mezi námi.
Oba dva.
Můžeš zničit ten strom
a čekat, až pomalu sama umřeš
se všemi ostatními lidmi v tom domě.
A ty, mladý muži, se můžeš dívat, jak se bude rozpadat,
ztratí rozum, už tě ani nepozná.
Nebo se k nám můžeš přidat a být zase mladá.
Zdravá, navěky živoucí.
Pomysli na nejšťastnější dobu života,
když bylo všechno vzrušující,
měla jsi smysl, byla jsi milována.
Mysli na všechno, co jsi ztratila.
Vzpomeň si na ten pocit, ty šťastné časy.
Jak bylo všechno snadné, jak bezstarostné.
Můžeme ti to všechno vrátit.
A máš mladého člověka, jako je moje Elizabeth nebo Trishin Gary,
který ti pomůže udržet tajemství.
Je to perfektní partnerství.
Všichni ti chudáci,
Imogen, Annette a bůhví kolik dalších.
Životy, které obětujete.
Opravdu žijí?
Pouze existují, čekají na smrt, těla bez duše.
To je tvoje budoucnost, Judith. Copak to nevidíš?
Jen zkrátíme jejich utrpení.
Je to milosrdenství.
Je to opravdu nepatrná cena.
A jakou jinou možnost máš?
Zbytečná existence ve zlomeném těle.
Přemýšlej o tom, Judith.
Už žádné kulhání, žádná bolest, žádná nemoc.
Tančíme, Judith. Tančíme každý večer.
Pomysli na to.
A ty, mladíku, nikdy nepoznáš úzkost z toho,
když ti milovaný člověk odchází.
Nebo zemře, jako tvůj otec.
Pamatuješ, jak to bylo těžké?
A jak ti tvoje babička pomáhala?
Kdo ti pomůže, Joshi, až zemře?
Judith, udělej to pro Joshe.
Babi, prosím...
Nenechávej mě samotného.
Hodně štěstí, zdraví, drahá Judith.
Hodně štěstí, zdraví
A mnoho dalších let
Barbaro!
-Pojď sem. -Všechno nejlepší.
Joshi, zlatíčko.
Nespletli si věk?
Mysleli jsme, že ti připomenou minulost.
To je báječné.
Můj vnuk.
Bude tu pracovat. Není to skvělé?
Udržuje mě mladou.
-Chce někdo dort? -Všichni si dáme.
Překlad titulků: Vít Bezdíček
Kreativní dohled Ludmila Vodickova