Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Așa...
Mâinile sus.
Frumos!
Țineți minte ce-am făcut.
Mai sus, Moran.
Minunat.
Goniți-i. Superb.
La mulți ani, dragă bunicuță
La mulți ani
Mulțumesc.
Nu știu. Aici?
- Scuze. Tocmai ți-am dat tarta. - Cine urmează?
Mamă, mai ușor.
Haide. Copiii ne mențin tineri.
Bine.
Ești bine?
Bunico?
- Ești bine? - Mamă?
Chemați o ambulanță!
CONACUL
AZILUL DE BĂTRÂNI CONACUL GOLDEN SUN DIN 1911
TREI LUNI MAI TÂRZIU
Bunico, nu trebuie să faci asta.
Ba da. Sănătatea mea.
O să fie mai bine pentru toată lumea, crede-mă.
Bună.
Bine ați venit.
- Poți? - Da.
Pe aici, vă rog.
O cameră minunată, la etaj.
Ești bine?
Aici e.
Bună, eu sunt Liesel.
Bună. Judith.
Nu trebuia să-mi despachetezi. Puteam s-o fac singură.
Sunt superbe.
- Ai fost dansatoare profesionistă? - Nu m-am ținut.
- Doar am... - Să nu uit, medicamentele.
Pentru Parkinson și accidentul cerebral. Rămân la mine.
Îți aduc asistentele pastilele
la fiecare masă și la culcare.
M-am descurcat mereu singură, mulțumesc.
Nu trebuie să-ți mai faci griji. Nu e o ușurare?
E la țanc!
Am nevoie de o rețetă nouă, de fapt.
Cel puțin e liniște aici.
Asta e bine, fiindcă mă trezesc ușor.
Te las. Să-mi spui dacă ai nevoie de ceva.
Dnă Benson, putem vorbi puțin?
Nu ai ce căuta aici.
Am 70 de ani, Josh.
Vârsta e doar un număr. Nu înseamnă nimic.
Nu, dragul meu.
Asta își spun oamenii în vârstă ca să se simtă mai bine.
Nu pare că ai face asta.
Vârsta mă împiedică să dansez, să predau ori...
să țin pasul cu ceilalți.
Pari mai tânără decât oricare de aici.
Dar știi ce?
Fiecare om de aici crede același lucru.
Toți credem că încă mai avem 20 de ani.
Nu știu cum...
O să mă descurc.
Ce să faci... Ce-i aia?
Ce? Nu!
Bine, mamă. Te lăsăm să te instalezi.
Bine.
Poți să mergi. Te ajung din urmă.
- Mai stau un pic. - Vino cu mine.
Bunica trebuie să se odihnească.
Sună-mă dacă ai nevoie de ceva.
- Sigur. - Bine.
Nu-ți face griji, o să fiu bine.
Pa, bunico.
CEL MAI BUN PRIETEN AL UNUI BĂIAT E BUNICA LUI.
Copac.
Scuze, nu m-am prezentat.
Judith.
Cred că suntem colege de cameră. Ca pe vremuri, la facultate.
Se pare că te-am prins într-un moment nepotrivit.
Privit.
Căutai telefonul?
Mulțumesc. Cât pe ce să intru în panică.
Știi de politica noastră „fără telefoane mobile”?
Pardon?
Pentru liniștea celor din casă,
nu permitem folosirea telefoanelor în interior.
- Doar nu vorbești serios. - Scria în contractul pe care l-ai semnat.
Gata cu postările pe Insta pe care puteam să le fac de aici.
Tot n-a răspuns la mesaj.
- Sunt sigură că e bine. - „E bine”?
Ai văzut-o pe colega de cameră?
E greu, dar trebuie să ținem minte că a fost alegerea ei.
Puteai măcar să încerci să o convingi să se răzgândească.
Nimeni n-a reușit să facă asta vreodată cu bunica ta.
Aiureli! N-ai vrut să ai grijă de ea.
S-a mutat aici ca să aibă grijă de noi
când am avut nevoie, iar acum, că are ea nevoie, pleacă?
Nu e corect.
Mă duc să văd un film.
E ciudat. Poate o să fiți puțin încordați.
Pe unii i-a marcat mai mult.
Pentru tine, puștiule.
Nu! Lasă-mă!
Ajunge!
Imogen, e timpul de culcare. Vino cu mine.
Pleacă!
Nu, vino cu mine!
- Te rog, du-te înapoi în pat. - Vreau acasă!
Ești acasă.
Vreau să plec. Te rog! Nu.
Cum te simți azi?
Vrei să vezi împrejurimile mai încolo?
Pot să ies la o mică plimbare.
- Mi-ar plăcea. - Minunat.
Nu eram pregătită pentru schimbarea asta.
Mi-e dor de dans, mai mult decât de orice altceva.
Dar prognosticul meu nu arată bine.
Deocamdată simptomele sunt sub control,
dar cine știe cât o să mai fie așa.
Orice ar urma...
oricând sau oricum aș ajunge într-o stare proastă...
Nu vreau ca familia să mă vadă așa.
Ei bine, pari în mare formă.
Vrei să vezi ceva haios? Vino.
Ești bine?
Unde naiba mă duci?
A trecut ceva de la ultimul meu safari.
Aici e.
E splendid.
Nu? Ți-ai dori să stai aici cu o carte bună.
Sau să te ghemuiești, să ațipești și să visezi zâne.
Ce e asta?
Copii afurisiți. Trag beții aici.
Am pus gard,
dar îl taie cu foarfecele.
Îmi stârnește amintiri...
Dădeam niște petreceri nebune cu prietenii în pădure.
Fumam iarbă și cântam la chitară, dansam în jurul focului.
Așa l-am cunoscut pe soțul meu, George.
Viața era ușoară atunci. Lipsită de griji. O aventură.
Ce ai găsit acolo?
O cunoști?
Nu... Probabil nu.
Haide.
Ar trebui să ne întoarcem, până nu ne dau dispărute.
Ar fi bine să-ți găsești un hobby.
Grădinărit?
Sunt multe de făcut.
Pictură, meșteșuguri, chiar și balet.
Poate găsești ceva ce-ți place.
Nu.
Cine vrea să vadă o hoașcă fâlfâind pe-aici în colanți?
Și asta e grădina noastră de legume.
- Liesel. Bună! - Bună!
Bună.
Doamnelor, ea e Judith.
- A venit aseară. - Bună.
- Sânge proaspăt. - Da, chiar așa.
- Bună, eu sunt Ruth. - Mă bucur să te cunosc.
- Trish. Bine ai venit. - Mulțumesc.
- Pelin? - Da.
Faceți absint?
Te pricepi la plante?
Nu, dar știu câte ceva despre absint.
Vezi pe unde calci, tinerico.
Nu te-am văzut.
Îmi pare rău dacă te-am speriat. Roland.
Judith. Mă uitam la...
Nu te scuza. Îmi pare bine să te cunosc.
Voiam să vin mai încolo să...
Avem un grup în care jucăm cărți,
ne lipsește un jucător de bridge. Știi cumva...
- Bridge? - Ce clișeu!
Dar nu e așa de plictisitor cum sună. Îți promit.
Sigur. Da, ar fi drăguț.
Minunat.
Mă bucur că v-am cunoscut.
Și noi.
Pa-pa!
- Pa-pa! - Pa
- Judith, mă bucur că ni te alături. - Bună.
Ei bine, e o paletă bogată de activități încântătoare,
nu știam dacă o să-mi pot face timp.
Am adus ceva pentru a porni petrecerea.
- Da. - Bagă!
Doamne, tărie! E minunat. Mulțumim, Judith.
S-o luăm cu ce e important. Rude?
Fiica mea și nepotul, Josh. Are 17 ani.
Bucură-te de vizite, dacă vin. Îți spun, o să se rărească repede.
Înțeleg.
Prietenii m-au lăsat baltă când n-am mai putut să le predau dans copiilor lor.
Dar Josh o să mă viziteze.
E lumina vieții mele, mă menține tânără.
Serios?
Taică-său a murit când el era mic.
Toți am fost afectați, desigur,
dar Josh n-a știut cum să treacă peste asta.
După o vreme ar fi trebuit să se întoarcă la viața normală, la joacă.
Dar maică-sa n-a fost în stare să-i ofere asta.
Așa că eu... Mă rog, noi doi am devenit foarte apropiați.
Lucru care mă tem că și azi îi displace mamei lui.
Tu ai rude?
S-au dus demult.
Când ajungi aici, devii irelevantă pentru societate.
- Ai zice că suntem la închisoare. - Suntem condamnați la moarte.
Ești căsătorită?
Văduvă.
A fost un om bun și un mare muzician. Mi-e dor de el.
Tu?
- La fel, mi-e dor de soție. - Da.
E bine să ai perechea alături în viață.
Uneori mă gândesc că cea mai urâtă parte a bătrâneții e că s-ar putea
să nu apuc să-l văd pe Josh bărbat.
Doamne, gata cu discuțiile deprimante.
Îți place noua casă?
- Adaptarea durează, nu? - Da.
Trebuie să accepți schimbarea și să mergi mai departe.
Cei care n-o fac ajung ca...
Nu pot să arunc prima piatră. Am fost dansatoare.
Ce făceam depindea de tinerețe sau de aparența ei.
Înțeleg alegerile oamenilor.
Am făcut trei liftinguri faciale.
Eu am încercat orice regim la modă.
Botox, toate injecțiile.
Dacă mi s-ar fi zis
că baia în sânge de virgină funcționează,
o luam pe urmele Elisabetei Báthory.
La urma urmei, nu te poți păstra la infinit.
Lupta împotriva naturii se plătește.
Vrei să-ți regăsești frumusețea din tinerețe? Hebora. Formula de noapte.
Haide. Aici. Nu fi...
Dă-mi drumul! Nu!
- Lăsați-mă! Nu vreau să mă duc. - Pune-o în pat.
- Nu! Încetează! - Calmează-te.
Te porți ca un copil.
Nu!
Pot să te ajut?
Nu. E în regulă.
Nu-l vezi?
Pardon?
Nu-l vezi? Se uită la noi când dormim. Nu-l vezi?
Vorbești despre...
- Nu! - E în regulă.
E doar Ozzie. Nu e mare lucru. Uite!
Vezi? A și plecat.
Ține.
Bunicul meu a avut Alzheimer în ultimul an de viață.
Parcă...
îi picau bucățele din minte, una câte una.
Îmi pare rău.
De asta am devenit asistentă. Voiam să fac ceva care contează.
Bunicii mi-au dat ăsta când eram mică.
Frumos.
Îmi place să cred că mă veghează.
E vremea de culcare?
Ce-i aia?
Ceva care te ajută să dormi.
Vrem să ne asigurăm că toți au o noapte bună.
Și îi drogați pe toți?
Drogat? E o exagerare cumplită.
Știu că e greu cu pacienții care țipă.
Dar nu crezi că ai niște colegi cam duri?
Suntem profesioniști bine pregătiți, nimeni nu e sedat fără voie.
Nu-ți face griji. Durează puțin.
Dar o să-ți găsești locul.
Nu!
Uite! Ce este? E bine?
Unde e?
Ai visat urât?
Pe dracu', nu! Stătea acolo.
E nevoie să vorbești urât?
- Nu sunt copil. - Evident.
Noapte bună, atunci.
Soră. Tu ești.
- Ai nevoie de ceva? - A fost cineva în camera mea?
Mi-a dispărut peria de păr.
N-aș crede. Te ajut să o găsești.
Îți spun, a luat-o cineva.
- Nu mai e. - Asta e?
Da.
Probabil erai distrată. Obiceiuri noi...
Pe aici toți rătăcesc obiecte tot timpul.
Nu, nu-mi pasă.
Al cui era rândul?
Ușoară.
Ce lucrau Wilbur și Chick în Abbott and Costello Meet Frankenstein?
Duceau bagajele. Bum!
Ce-i cu el?
E aici în fiecare zi.
Se tot gândește că soția o să-l ia acasă.
Uită că e moartă și îngropată.
Îți dai seama?
Putea să fie cap mafiot,
putea să antreneze delfini să devină asasini sau... cine știe?
Acum e dus cu sorcova.
Dus.
Mă faci să plâng.
Nu. Serios. E cel mai rău, cred.
Mai rău decât să scoți o tenie pe gură?
Mai rău decât să-ți cadă cheile de la casă în căcat de câine?
Mult mai rău.
Sau decât să te tai cu hârtie între degetele de la picioare?
- Sau nu... Între dinți? - Bine. Nu...
Doamne. Ai câștigat.
O să fie mai ușor, nu?
Bum.
E cineva?
Ce faci pe hol? Trebuia să fii în camera ta.
Era ceva acolo, pe patul meu!
- Unde erai? Te-am chemat. - Nu ești singura mea pacientă.
Dacă insiști să mai umbli pe-aici, am să-ți încui ușa.
Era chiar acolo!
- Dă-mi drumul! - Calmează-te. O să te rănești.
Pot să urc singură în pat.
Vrei să-l chem pe Gary să mă ajute?
- E pe hol. - Da?
Știam eu! El e!
Gary are lucruri mai bune de făcut decât să pândească în camera ta.
Un alt coșmar... Haide.
Culcă-te la loc.
Annette.
Cine e?
L-ai mai văzut?
Unde ți-e crucifixul?
- Judith. Iată-te. Vino, ia loc. - Mersi.
Pari obosită.
Poate voi.
Dacă n-aș ști că nu-i așa, aș fi zis că sunteți mahmuri.
Unde a fost petrecerea?
Te simți mai bine ca seara trecută?
Ai avut un coșmar de pomină.
„Ai avut un coșmar de pomină.”
- Toți ne tratează ca pe niște copii. - Nu-i așa?
Azi-noapte n-a fost un coșmar.
- Eram trează. Am văzut ceva. - Ce?
Cineva stătea lângă patul meu și se uita cum dorm.
Știu ce credeți, dar s-a mai întâmplat și noaptea trecută.
Cât de limpede ai văzut?
Era întuneric, dar...
Dnă Albright, ce faci?
Ai fost în camera mea azi-noapte?
- În camera ta? - În jur de ora unu.
Ce pervers privește femeile când dorm?
Crucifixul Annettei lipsește. Asta faci?
- Furi de la bătrâni? - Judith...
Se răcește ceaiul.
Nu obții nimic așa.
- Bine. - Da.
Da, bine.
Nu știu ce să fac. Ar trebui să sun la poliție?
Nu! Nu suna la poliție.
Nu face scene. O să...
Poate ai dreptate, nici mie nu-mi place tipul.
Dar pentru cei din jur
incapacitatea de a distinge între vis și realitate
e semn de demență.
O să te diagnosticheze urgent și-ți administrează medicamente.
Are dreptate.
În ochii lor, oricum suntem pe jumătate duși cu pluta.
Da, crede-mă.
Dacă văd vreun semn de boală, te tratează ca pe un invalid.
Uită-te în jurul tău.
Nimeni nu mai pleacă de aici.
Nu de Ziua Recunoștinței, nu de Crăciun, nu la absolvirile nepoților.
Odată ce-ți văd slăbiciunea,
nu mai ieși de aici decât într-o cutie.
Dnă Albright, e totul în regulă?
Da. Vreau să iau puțin aer.
La plimbare ai nevoie de însoțitor.
Cum adică? Suntem încuiați aici?
Trebuie să știm tot timpul unde sunt rezidenții.
Unii ar putea să nu mai fie în stare să se întoarcă.
Haide, în salon avem recitalul unui cor de copii.
Mai bine-mi învinețesc un ochi!
O zi bună, dnă Albright.
George?
- Cum ai... - Nu contează.
Vino cu mine.
Locul ăsta nu e de tine.
Scuze.
Ce era... Licitez?
S-a licitat și sunt pici.
Ești bine?
Da. Cred că am...
Cred că am visat o clipă.
O să te adaptezi.
Ai să găsești un motiv să te ridici din pat dimineața.
Ai răbdare.
Suntem toți în situația asta.
Dacă te deprimi, vino la mine și la Ruth.
Suntem în camera de alături.
Ce faci aici?
Am crezut că o să putem arăta că nu suntem așa bătrâni.
Roland!
Eram la mine și mă gândeam
la femeia superbă de vizavi
și la legăturile dintre noi.
Am crezut că poate...
Nu. Adică, apreciez...
Sunt flatată de atenție...
dar nu sunt pregătită pentru asta.
Doamne, am înțeles greșit.
Am crezut că și tu vrei.
Scuzele mele.
Nu s-a întâmplat nimic.
Te miști repede, Roland.
- Să nu mai vorbim de asta, da? - Bine.
Ce afurisenie!
Ce casă de nebuni!
Cine-i acolo?
Roland?
Respiră adânc.
Din nou.
Pui.
Lămâie.
Mâna stângă.
Cealaltă.
Cred că vorbim de demență pe fondul unui Parkinson.
Pardon?
Nu e ceva neobișnuit.
Stai puțin. Demența se vede la RMN?
Mi-e teamă că da.
Cum se poate întâmpla asta?
Dnă Albright, așteaptă puțin afară, te rog.
Am de discutat niște amănunte cu fiica dumitale.
O să discutați tratamentul fără mine? Nu sunt copil.
Dnă Albright, înțeleg că e copleșitor,
dar ar fi mai ușor dacă ne-ai lăsa puțin.
Ce putem face?
Mama ta s-a plâns de vise foarte realiste,
pe care nu le deosebește de realitate.
Asta i-a provocat căderea.
Trebuie supravegheată permanent.
O să fie mai în siguranță aici, la Conac.
E important ca tu și familia ta
să nu-i încurajați halucinațiile.
Trebuie să înțeleagă că aceste coșmaruri sunt doar în capul ei.
Doamne!
Nicio grijă, lucrez aici de peste 20 de ani. E în siguranță.
Ascultă-mă.
Ce văd noaptea e real.
La început am crezut că e personalul, acum însă...
Lasă-mă să vin acasă.
E clar că aici nu-mi priește.
Mamă, nu pot face asta.
Nu pot trece peste sfatul medicului.
De ce nu mă crezi?
Mamă...
Toți vrem să te simți mai bine.
Dar întotdeauna ai avut o imaginație bogată.
Încercăm cu toții să avem grijă de tine.
Promit.
Ne vedem curând, bine?
Ajută-mă.
- Ce? - Ajută-mă să ies de aici.
Imogen? Haide înăuntru.
Bine? Hai!
Ai venit.
Iubitule.
La ce te gândești?
Nu vreau să-ți faci griji.
Atunci e rău.
Locul ăsta...
Sunt înconjurată de bătrâni bolnavi, mă simt...
El trebuie să fie nepotul.
Bună, sunt Roland. Un prieten al bunicii tale.
- Bună. - Sper...
Oricum, am auzit multe despre tine. Nu?
Vă las să vorbiți.
Pare de treabă.
Da, este.
Dar jucăm bridge cu prietenele lui. Nu judeca.
Mă duc.
Aș vrea să ies în weekendul ăsta.
Puteți veni să mă luați? Mergem duminică la un prânz ori la un film, ori...
Nu cred că e o idee bună.
De ce?
Ei zic că o să te adaptezi mai repede dacă nu vii acasă acum.
Poate stai cu noul prieten, Roland. Nu?
„Ei zic”? Acum îi asculți pe „ei”?
Știi că nu-mi dau codul ca să pot ieși pe-afară?
Doamne! Îmi pare rău că-ți stric dispoziția.
Vino mai târziu, bine?
Biletul tău de ieșire.
Bravo!
Mă întorc mâine.
Haide. Spune.
Sunteți...
Ia stai... fumați iarbă?
Nu.
Doamne, fumați iarbă!
În scop medical.
- Și cu asta basta. Îmi pare rău. - Da...
Voi ați cultivat-o? De asta aveți...
Ei bine...
De când trăiți aici?
Ați făcut camera să arate ca acasă.
E un dezastru.
Ne-am uitat la niște haine vechi.
Da.
Serios? Pot să încerc?
Sigur. Uită-te. Vezi dacă-ți place ceva.
Serios?
- Aveați 20 de ani când ați venit? - Nu.
Așa pare.
Asta precis a fost a ta.
Da.
Doamne!
Poți s-o iei.
Colega ta de cameră nu arată prea bine.
Azi-noapte i s-a agravat starea.
Ce se petrece?
Doamne!
Du-te.
Îi sperii pe toți.
Nu înțeleg. Care-i treaba cu pisica?
Am mai văzut-o pe Annette isterizată din cauza ei.
Ozzie... Sărmana pisică.
Simte cine e în pragul morții.
Pisicile se pricep la asta.
Poate avem un picior în groapă,
dar nimeni nu vrea să fie următorul care pleacă.
Annette? Ești bine?
Doctorul insistă să iei asta, ca să te relaxezi la noapte.
Insistă? De ce?
Rezidenții sunt mai agitați când Ozzie face o boacănă.
Nu trebuie să fiu sedată, mersi.
Poate te ajută cu visele alea pe care le ai.
Hei.
Annette a spus ce a văzut? În coșmarurile ei?
Judith, te rog să iei pastila. O să dormi mai bine.
Ai fost însemnată.
N-ai să te mântuiești.
Găsește-l.
Annette!
Să ne ajute cineva!
Annette!
Sfinte Sisoe, Annette!
Annette!
Gary, cheamă-l pe doctor. Repede!
Bine, hai, Annette.
Ești bine?
- Doamne. - Annette, haide.
Îmi pare rău că ai văzut asta.
O să fii bine la noapte?
Bine.
„Găsește-l.”
Ce să găsesc?
Dă-o dracului!
Slavă Domnului!
Îți plac cursele NASCAR...
Ei bine...
Nu sunt sigur.
Calmează-te!
Strângi prea tare. Ce faci acolo?
- Nu! - Cu grijă. Ești...
N-am învățat. Stai puțin.
Am auzit ceva. Ați auzit?
Haide! Îmi îngheață fundul. Să mergem!
Bine. Ești foarte morocănoasă.
Dacă ești un domn, dă-mi haina ta.
Pe bune?
Aveți o furculiță?
- Da. - N-am furculiță.
Ați văzut-o pe Judith azi?
Nu. Eu n-am văzut-o.
Judith? Dnă Albright?
Dna Albright a dispărut.
La naiba, uite-o!
Mă bucur să te văd.
Da, am găsit-o. Slavă Domnului!
Cum a fost posibil?
Cum adică „nu s-a întâmplat nimic”?
Pentru Dumnezeu, e în pijama.
Josh. Trebuie să-ți spun ceva,
dar promiți că rămâi deschis la minte, da?
Sigur.
Cred că în casa aia e ceva ce ne ucide.
Ce?
Uită-te la numele astea.
Annette, colega mea de cameră, a murit azi-noapte.
Cei de deasupra ei din listă au murit.
Nu știu cine sau ce e, dar...
Următoarea e Imogen.
Apoi urmez eu.
Ajută-mă. Trebuie să plec de-acolo.
Asta demonstrează doar că cine a scris-o era paranoic.
Doamne! De ce mă tratează toți ca pe o nebună?
Și tu.
Mai știi, erai mic și eu alungam monștrii
de sub patul tău, îți ascultam poveștile,
îți ascultam temerile și scuzele când te întorceai târziu.
Am încredere în tine.
Nu poți să ai și tu încredere în mine?
Mamă...
Nu poți face iar asta. Niciodată.
Dacă nu ne suna dna Benson... Dacă nu te găseam...
Nu sunt prizonieră. N-ar trebui să fiu închisă.
Astea sunt regulile. Le-ai acceptat, ai semnat.
N-am acceptat să mi se ia libertatea.
Nu te iau acasă.
Ai vrut să ieșim la masă. Bine. Dar doctorul...
Doctorul ăla e un șarlatan. Nu mă întorc.
- „Doctorul e șarlatan.” - Ajunge.
Sunt mama ta, nu copilul tău.
Mă întorc. Nu mai avem ce discuta.
E clar că nu-i e bine acolo. Cred c-ar trebui s-o luăm acasă.
M-au avertizat că o să se întâmple.
Nu vreau să înrăutățesc și mai mult situația.
S-o înrăutățești? Cum ar putea fi mai rea?
Deschide ochii. Nu vezi în ce stare e?
Iubitule, bunica e speriată.
Știu că e îngrijorată. Toți suntem.
E o perioadă grea pentru toți.
Tata ar fi știut ce să facă.
Josh, să știi...
Nu-i e bine.
Cum adică?
La naiba!
Mamă, au venit să te ia.
Nu!
- Barbara, uită-te la poza asta. - Pe aici.
- Haide. - Lăsați-mă în pace!
Nu sunt nebună.
- Uită-te la poză. - Mergi.
- Haide. - Nu vreau să mă întorc.
De ce-mi faci asta? Sunt mama ta.
Sunt mama ta! Cum poți să faci asta?
BIROUL DIRECTORULUI
Bună.
DECEMBRIE
LISTA SALOANELOR PACIENȚILOR
Roland Benson?
INTERIOARE ANGAJAȚI
Dna Benson.
Trish Price și Gary Price.
La naiba!
Ruth Cooper și Elizabeth.
Annette.
Imogen.
Ce naiba?
Sunt Josh. Știi ce să faci.
Josh, vino cât de repede poți.
E foarte important. Te rog.
Mă duc în biroul meu.
Să mă uit la calendar.
Deocamdată nu avem camere disponibile, din păcate,
dar o să avem... cam într-o săptămână.
Trimit imediat formularele.
Bine. Sigur.
Mulțumesc. La revedere.
Voiam doar...
Știu. Am fost...
Liesel, intră, te rog.
Verifică medicamentele pentru 312.
Cred că doctorul i le-a schimbat și nu sunt sigură ce...
Bun, perfect. Da. Am verificat-o.
Doamne!
Josh!
- Ești bine? - Slavă Domnului că ai venit.
Trebuie să plec.
Iar?
Știu cine omoară oamenii.
Roland.
Tipul în vârstă cu care joci cărți?
Parcă-ți plăcea de el.
Sunt în pericol.
N-am mai văzut-o pe Imogen de ieri.
Sunt următoarea pe listă.
De ce nu vorbești cu directoarea? Te poate ajuta.
Nu, e fiica sau nepoata lui.
- E și ea implicată. - În ce?
În așa-zisele coșmaruri pe care le am.
Omul ăsta e responsabil.
Și prietenii lui.
Sunt toți rude cu membrii personalului. Nu e ciudat?
Da, e foarte ciudat.
Da.
Dar nu ziceai că ce ai văzut tu nu era om?
Nu. Nu sunt ei.
Sau poate sunt?
Poate că se...
Se transformă noaptea în... altceva.
Nu... Sunt derutat. Nu știu...
Despre ce vorbești?
L-am văzut pe Roland într-o poză din holul restaurantului.
Acum 40 de ani arăta exact la fel.
Știu că pare o nebunie, dar așa e.
Medicii spun...
că ai putea încerca să ne convingi că ai văzut niște chestii.
Asta crezi?
Că sunt nebună?
Au zis că ai...
Ce? Demență?
Doctorul ăla e un escroc.
Face parte dintr-o conspirație și pot s-o dovedesc.
Unde naiba?
Ce cauți?
Dosarul.
Ce dosar?
A dispărut. Era acolo. L-a luat cineva.
- Ce era? - Tomografia mea craniană.
Și ale celor diagnosticați cu aceeași boală.
Toți la fel.
Sunt false, Josh.
Tomografiile craniene?
De unde știi că sunt tomografii craniene
și dacă sunt ușor diferite și le-a luat cineva?
Nu știu. Urăsc să spun asta, sună aiurea de tot.
Ai dreptate.
Ar trebui să plec. Trebuie să mă întorc.
Abia ai venit.
Trebuie să fiu acasă la cină.
Te întorci mâine?
Mâine? Nu cred. Mă...
Săptămâna asta sunt ocupat. Săptămâna viitoare vin sigur.
Săptămâna viitoare?
Da.
Noapte bună, bunico.
- E vremea de culcare. - Nu încă.
E foarte târziu.
Stai. Ce-i aia?
Mi s-a cerut să te leg.
Nu!
Judith, e spre binele tău.
Ca să nu cazi din pat.
Am spus „nu”!
Nu! Lasă-mă!
Încetează! Nu!
Nu mă atinge!
- Nu tu! - Judith, calmează-te.
- Apropie picioarele. - Încetează!
- Ține-o, te rog. - Lăsați-mă!
- Lasă-mă! - Calmează-te!
Nu! Nu vreau!
Potolește-te odată!
- Întinde-te! - Nu!
Bine.
Ai zis că-ți doreai să ajuți oameni.
Crezi că bunicul tău e mândru de tine?
L-am auzit pe doctorul Geoghegan spunând
că, atunci când ești dezorientată,
trebuie să închizi ochii și să numeri până la cinci.
Când îi deschizi din nou,
ceea ce vedeai sau auzeai nu mai e.
Serios?
Să număr până la cinci?
Ce naiba de sfat mai e și ăsta?
- Te cred. - Ce?
Dar trebuie să rămâi așa în noaptea asta.
Sunt supravegheată, dar știu ce se petrece.
Vin dimineață să văd ce faci și vorbim. Bine?
- Da. - Bine.
Ajutor!
Dați-mi drumul!
Ajutor!
Doamne! Aveau dreptate. Înnebunesc!
Unu, doi,
trei, patru, cinci.
Bună dimineața, Judith.
Unde e Liesel?
O să lipsească o vreme.
A zis că vine.
E în concediu medical.
Ce?
- Îmi pare rău. - Nu.
Știu că vă înțelegeți bine.
Să sperăm că ne împrietenim, bine?
Imogen.
Ajută-mă să ies de aici.
Imogen, să mergem.
Imogen.
Sus în poziția a cincea și în cerc.
Frumoasă postură.
Nu!
Am văzut pozele de pe perete și pe prietenii ăștia ai tăi.
Uite.
M-am gândit că înseamnă ceva, așa că am căutat.
E un simbol celtic,
reprezintă un stejar,
simbolul longevității și regenerării.
Ca un arbore al vieții. Înțelegi?
- Celtic? - Da.
Și?
Deci ai avut dreptate. Nu înnebunești.
Ai dreptate. Se petrece ceva aici...
Nu știu ce, dar e un soi de magie, ca în Ritual sângeros.
Dar nu cred că ar trebui să rămâi și să afli ce e.
Dar nu pot să plec pur și simplu. Trebuie să facem ceva.
Mergem la poliție.
Dar ne trebuie probe.
N-o să ne creadă fără probe.
Sunt... Îmi pare rău că nu te-am crezut.
Hai să plecăm înainte să vină asistenta.
Să începem cu Roland.
Roland?
- Ai grijă la ușă. - Bine.
Ce căutăm?
Orice e incriminator.
Cum ar fi?
Nu știu. Cazan, mătură...
Spune-mi dacă vine careva.
Doamne, tomografiile.
Da.
Știam eu. Știam că nu mi-am pierdut peria de păr.
Ce e aia?
Scârbos. E al lui?
Sunt sigură că e al meu.
Doamne. Ce pervers!
Stai puțin.
La naiba!
Vine cineva. Haide. Repede, sub pat.
Mai repede!
Hai odată!
Nu! Ce faci? La naiba!
Roland?
Unde naiba...
Unde naiba s-a dus?
Vorbește frumos, băiete.
Și tu înjuri întruna.
Eu mi-am câștigat dreptul ăsta. Tu ai doar 17 ani.
Doamne!
Sfinte Sisoe!
- Ce-a fost aia? - O să fie bine.
- Ce-a fost aia? - Trebuie să-i urmărim.
Cred că știu unde se duce.
- Știi noul cod? - Da, dar...
Da. Să nu mai pierdem timpul.
Trebuie s-o ștergem.
Ce...
Pe aici.
Dă-mi telefonul tău.
Bunicii mei mi-au dat asta.
Sunt supravegheată, dar știu ce se petrece.
E în concediu medical.
Liesel...
Stinge lumina.
Înainte să mergem mai departe, dacă se întâmplă ceva rău,
orice,
vreau să fugi cât poți.
Eu nu pot fugi, dar n-am mare lucru de pierdut.
- Nu fug... - Ba da!
Nu plec nicăieri fără tine.
Suntem parteneri.
Bine.
Bine, s-o facem.
Sunt vrăjitoare! Sfinte Sisoe!
Așa e.
Stăpân al Pădurii, îți urăm bun venit.
În acest cerc ne legăm...
Refuzăm degradarea trupului.
Permite-ne să ne mai hrănim o dată din cei slabi, prin monstrul tău,
să le sorbim energia pentru a o reface pe-a noastră,
ca să înflorim prin boala lor
și să trăim dincolo de moartea lor.
Arbore al Vieții, trimite-ți monstrul să mănânce pentru noi
și să scoată ultimii stropi de energie
din Judith Albright.
Nu!
Josh, nu! Lasă-l...
Dă-i drumul!
Judith, am știut de la început că ești plină de viață.
Ajutor!
Nu are cine să te ajute aici.
De ce faceți asta?
Nu e clar?
Am văzut-o pe nevastă-mea pierzându-și mințile,
puțin câte puțin, până nu și-a mai recunoscut nepoții.
N-o să trec niciodată prin așa ceva.
Și oamenii pe care i-ai ucis?
Sufletele lor sacrificate ne întrețin pe noi.
Și erau deja cu un picior în groapă.
Dacă vrei să fentezi moartea, trebuie să plătești cât face.
Dar, de la miezul nopții până-n zori,
partea magică a nopții,
sunt tânăr din nou, în fiecare noapte.
Puștii pe care i-am văzut în pădure erați voi.
Incredibil.
Nu e nimic personal, Judith, iartă-mi clișeul.
Îmi placi, dar nu se poate face omletă
dacă nu spargi ouăle.
Nu!
Nu! Nu înțeleg.
E părul tău, Roland.
Dați-i drumul, altfel rămâneți fără copac.
Nu!
Judith, stai.
Nu trebuie să se termine așa.
Mai e o cale.
Te primim printre noi.
Pe amândoi vă primim.
Poți să distrugi copacul ăla,
apoi să aștepți moartea lentă, în singurătate,
cu toți cei din casă.
Iar tu, tinere, o poți privi cum se stinge,
își pierde mințile și nu te mai recunoaște.
Sau vii în tabăra noastră și ești din nou tânără.
Sănătoasă, plină de energie veșnic.
Gândește-te la cel mai fericit moment din viață,
când totul te încânta,
aveai un scop, erai iubită.
Gândește-te la tot ce ai pierdut.
Amintește-ți ce simțeai când erai fericită,
cât de simplu era, cât de lejer...
Îți putem reda toate astea.
Și o să ai un tânăr, ca Elizabeth a mea sau Gary al lui Trish,
care te poate ajuta și poate păstra secretul.
E un parteneriat perfect.
Toți sărmanii ăia,
Imogen, Annette, Dumnezeu știe câți alții.
Le-ați sacrificat viețile.
Trăiesc cu adevărat?
Abia există, își așteaptă moartea, sunt niște stafii.
Asta te așteaptă, Judith. Nu pricepi?
Noi doar le curmăm suferința.
E un act de milă.
Prețul e foarte mic, zău așa.
Ce altă variantă ai?
O existență inutilă într-un corp paradit.
Gândește-te, Judith.
Gata cu șchiopătatul, cu durerea, cu boala.
Dansăm, Judith. În fiecare noapte.
Gândește-te.
Iar tu, tinere, n-ai să cunoști niciodată chinul
de a vedea cum se stinge persoana iubită.
Sau cum moare, ca tatăl tău.
Mai știi ce greu a fost?
Și cum ți-a stat alături bunica ta?
Cine o să-ți mai stea alături când moare ea?
Judith, fă-o pentru Josh.
Bunico, te rog...
nu mă lăsa singur.
La mulți ani, dragă Judith
La mulți ani
La cât mai mulți
Barbara!
- Vino încoace, scumpo. - La mulți ani.
Josh, iubitule.
Nu e greșit numărul?
Am crezut că o să-ți amintească de ce-a fost.
E minunat.
Prieteni, nepotul meu...
O să facă parte din personalul de aici. Nu e grozav?
Mă menține tânără.
- Vrea cineva tort? - Să mâncăm toți.
Subtitrarea: Anca Tach
redactor Robert Ciubotaru