Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
JAK ZVLÁDNOUT PŘIJÍMAČKY UMĚNÍ A DESIGN NA BIGRIVER
VESMÍR JE VELKÝ.
JE OBROVSKÝ, SLOŽITÝ A KOMICKÝ
Mapa dokonalých maličkostí
...okolo půlnoci nás čeká déšť,
který přijde od pobřeží.
Nečekáme příliš silný...
Brýtro, Marku.
-Břídile. -Břídile.
Daiquiri je vesnice na Kubě. Píšou se v něm tři „i“.
A toust.
Marku, mohl bys...
-To není pořádný jídlo. -Já vím.
Dej si něco zdravějšího.
Tati, sám asi tak za osm hodin
spořádáš kyblík zmrzliny.
Víš, že máš dnes matiku.
Já vím, tati,
až na to, že hlavní město Burkina Faso je Ouagdougou.
Vážně?
-Ouag... -Počkej. Ou...
-Ty jsi ale břídil. -Jsi břídil.
-Nejsem. To ty. -Já? Ty snad.
-Jo. -Já ne.
-Přijdeš na Emmin zápas, ne? -Lituji, ale zamítá se.
Hej, kámo!
-Nepiš jí. Nech to bejt. -Hele!
Klíče máte v tašce.
Na zdraví.
Je to tudy
k dalšímu přechodu a pak první doprava.
-Počkej... -Jsem tak trochu Sherlock.
-Ten seriál miluju. -„Záhada vyřešena.“
„Záhada vyřešena.“ Proč to říkám?
STOPAŘŮV PRŮVODCE PO GALAXII DOUGLAS ADAMS
Máme tu číslo 26.
Poslední výhru má jediný člověk.
Podívejme se na čísla, která vyhrávají:
42, 10, 25, 76...
Panebože, já vyhrál.
Vyhrál jsem!
Panebože!
Promiň.
-V pohodě? -Děkuju.
-Ty jsi ten Sherlock. -Ukázal jsem ti cestu?
Slunce je čtyřistakrát větší než Měsíc,
ale je taky čtyřistakrát dál,
takže vypadají stejně velké, ale nejsou.
-Proto máme zatmění. -Tady bydlím.
Nechceš si večer vyrazit?
Něco už mám.
Děkuju ti...
za tvůj čas.
-Ahoj. -Ahoj.
-Čau, kámo. -Čau.
Ti týpci mají brnění.
-Potřebuješ raketomet... -Ne. Brokovnici. Sleduj.
-Nejsi John Wick. -Odstřelovačka postačí.
-Pomalou střelou to poděláš. -Do ksichtu ne.
-Napálil ti to do ksichtu. -Já vím. Máš recht.
Ten klíč nenajdeš.
Co kdyby byl tohle tvůj život?
-Jako že bych umřel a zase vstal? -Jo.
Jdeš spát a ráno je zase úplně stejnej den. Pořád dokola.
Jako přes kopírák.
Co bys dělal?
-Kromě tohohle? -Nebo k tomu. Použij představivost.
Jako v tom filmu s Billem Murraym, jak se zasekne, než se vyspí se šéfovou?
Na Hromnice o den více.
Tak to je jasný. Holky.
Co takhle přivázat balónky k židli?
To ne. Šel bych po holce.
Na to zapomeň.
-Mohl bys konat dobro. -Jako Batman.
Jo, jako Batman.
Myslíš Batmana z Temného rytíře, nebo v podání Bena Afflecka...
Jasně, že toho komiksovýho.
I tak bych bral tu holku. Ve výsledku příjemnější.
-Jo! Holinka! -Super.
Je to ale těžší, než by myslel.
Testoval bys donekonečna. Opakoval pořád totéž.
A/B testování.
Jasně. Jestli opakuješ totéž,
tak dřív nebo pozdějc se to musí stát, statisticky vzato.
Třeba je to jako číslo Pí. Jde to do nekonečna.
Je nekonečně způsobů, jak si nevrznout.
Jo! Ne!
Mám zvláštní dar...
Nikdy z tý smyčky nevyjdeš.
Ale proč bys o to stál?
Byl bys středem vesmíru. Mohl bys dělat cokoli.
Jo, ale nudil by ses nebo byl osamělej.
Ani náhodou.
Byl bys pánem všeho.
Ahoj, lásko. Sakra.
To určitě.
Ne.
Ale kdybys to byl ty a řekl mi o tom, zapomněl bych.
-Nevěřil bys mi. -Možná už jsme takhle spolu mluvili.
-Jo. -Opakování.
Protože jestli ne... Já se neobhajuju.
-Je to příležitost. -Ta osamělost.
Byl bys jako poslední člověk na světě.
Tři, dva, jedna.
Brýtro, Marku.
-Břídile. -Břídile.
Je to tudy
k dalšímu přechodu a pak doprava.
-Počkej... -Jsem jasnovidec.
Zbožňuju jasnovidce.
JAK NAKRESLIT SUPERHRDINU
Jak vypadá?
Je docela vysoká.
Kudrny, velkej nos. Teda ne šíleně velkej, ale...
-Není tuctově hezká. -Je pěkná.
Takže se ti líbí.
Ne.
-Takže se ti nelíbí. -Ne, že by se mi nelíbila.
Tak proč ji hledáš?
Tak jo. Jsem do tý holky od bazénu blázen.
-Co měla na sobě? -Kozačky.
Kdo jde v kozačkách do bazénu? Nejspíš je gotička.
Nejspíš si právě teď čte v obchoďáku manga.
Nechodí do obchoďáku.
-Obchoďáky jsou pod její úroveň? -Ne, tak to není.
Pán se nám zamiloval.
To je Darth Vader nebo Yoda?
Musíš si vybrat. Oba dělat nemůžeš.
-Má nějakou kérku? -Nechci identifikovat její mrtvolu.
Upadl jí ale letáček se zprávou o ztraceným psu.
Bude na něm její číslo.
Volal jsem tam. Vzal to nějakej chlap.
Dceru má, ale osmiletou.
Naštvalo ho, že zneužívám jeho neštěstí a chci se s ní vidět.
-Což dává... -Což dává smysl. To jo.
Takže hledá psa, ale ne svýho.
Třeba tam je vypsaná odměna.
Zkoušel jsi psí útulek?
Přejete si něco?
Jo, hledám jednu holku.
Máme tu jen zvířata.
-Jo. -Co veterina?
V uličce za restaurací?
Nejspíš nehledá Trampa
z Lady a Trampa, ale díky.
Tak je to možná lepší.
Třeba to je tvůj příběh nenaplněný lásky.
Štěstí v neštěstí.
TOKIJSKÝ ZOMBIE YUSAKU HANAKUMA
Hej! Zastav! No tak.
Hej!
-Ahoj. -Ahoj, já jsem Mark.
Jen se chci na něco zeptat.
-Dobře. -Napadlo mě...
Bude to asi znít šíleně,
ale neprožíváš ve svým životě
nějakou časovou anomálii?
-Časovou anomálií myslím... -Vím, co to je.
Skvělý. Jen mě zajímalo...
Jako když se stejný den odehrává pořád znovu?
Páni. Tak jo.
Myslel jsem, že to nikdo jiný nezná.
-Někdo jo. -Jo.
Viděl jsem tě předtím u bazénu.
Chytilas míč. To se předtím nestalo.
Tak mě napadlo, žes to udělala schválně.
Vlastně tě všude hledám.
-Opravdu? -Jo.
Nechalas tam letáček se zprávou o ztraceným psu. Číslo nebylo tvoje.
To nebylo.
Jak tedy nakládáš s nekonečným časem?
Snažím se vyřešit zločiny a najít skutečnou lásku.
Vážně?
Ne.
Učím se řídit.
Je jedno, jestli nabourám, protože díky tý časový smyčce...
Já se snažil vyléčit rakovinu.
Myslel jsem, že to je smysl toho všeho.
Že když na to přijdu,
-zachráním celý svět. -A jak to jde?
Nic moc. Žádný velký pokrok.
Možná máš moc vysokej cíl.
Možná bych se měl snažit vyléčit kuří oko.
-Zánět spojivek. -Zažívací potíže.
-No... -Mark.
Marku, moc mě těšilo, ale už musím jít.
-Vážně? -Jo.
Mám totiž...
Je ti jasný, že totéž se stane zítra?
To vím.
Promiň.
Je ale skvělý vědět, co se stane za chvíli.
Ale taky je to...
divný.
Všechno, co se stalo, se stalo už tisíckrát.
Všichni jako by byli náměsíční.
A myslí si, že tohle je všechno.
Všichni ostatní sní a ty jediný jsi vzhůru.
Přesně.
Vím, že musíš jít, ale tohle musíš vidět.
Schovej se.
Teď to přijde.
-Můj telefon. -Sammy! Pojď sem!
-Váš pes mi vzal telefon. -No tak, Sammy!
Tohle jsem viděl asi desetkrát.
Podle mě je to metafora něčeho.
Pojď. Je tu něco ještě lepšího.
Pojď.
Vysvětluje jí, že feministky ovládají svět,
a proto nikdo nečte jeho poezii, když...
Upadnou mu čtvrťáky.
Sebere je.
Pod botou se mu zasekne řetízek od peněženky
a následky jsou katastrofální.
Není správný se smát neštěstí druhých.
Ale je to k popukání.
Vážně už musím.
Dáš mi svoje číslo?
Promiň. Vím, že je to trochu...
Jen mi došlo, že když jsme uvízli ve stejným dni,
-bylo by dobrý zůstat v kontaktu. -Jasně.
Ještě ne.
Já se neobhajuju.
MARGARET DOMŮ (859)-170-7118
MARGARET JSEM Z TOHO VEDLE
PRO: MARGARET MÁM TEĎ MAGNETO!
PRO: MARGARET MLUVÍŠ SE MNOU?
PRO: MARGARET TADY TĚŽKÁ NUDA...
NECHCEŠ SE SEJÍT?
V KNIHOVNĚ ZA 20 MINUT? TAXI ASI NEPOTŘEBUJEŠ
NO... SPÍŠ ASI ZÍTRA
Ahoj.
Mám být v letní škole.
Ale šel jsem jen asi dvakrát.
Chci na uměleckou školu.
Rodiče jsou posedlí tím, abych šel do matematický třídy.
-Ty v ní jsi, ne? -Ne.
Jsem v pokročilý třídě.
-Proč myslíš, že se to děje? -Nevím.
Nepochopím to, dokud se neobjeví nový Pán času.
Proč se ptáš?
Nevím. Jsem ráda, že to nevidí Stephen Hawking.
Je to proti všem zákonům vědy.
Jakou nejšílenější věc jsi zatím udělala?
Jak to myslíš?
-Já skočil na nákladní vlak. -Jak to dopadlo?
Víc si teď vážím tuláků.
Ale projel jsem školou na kole.
To je tedy něco. Je ti pět?
Praktický využití to moc nemá.
Co kdybys vjel lamborghinim do cukrárny,
časová smyčka by skončila a ty bys byl nahej?
Přesně to mám na mysli.
Určitě jsi udělala něco suprovýho.
-Nastavila jsem nejvyšší úroveň šachů. -A?
-Prohrála jsem. -Určitě máš něco dalšího.
Tak jo, něco ti ukážu.
Sleduj!
Přeješ si někdy, aby dnešek byl nějaký jiný den,
třeba Vánoce nebo narozeniny?
Kéž bych si včera nalakovala nehty.
Vážně. Mně se líbí. Ta zelená vypadá jako absint.
Mám je pořád roztřepený.
Mně se to líbí.
Díky.
Kéž by dnes nebyl zrovna den,
kdy se mnou táta chce probrat budoucnost.
Kdo ví, čím chce být v sedmnácti?
-Já jo. -Vážně?
Leteckou inženýrkou, specialistkou v NASA.
Jako astronautkou?
To je super. Je to...
To je velká věc.
Zrak mám v pořádku, takže...
Nikdy nezjistíš, co kámoška poslouchá, dokud jí nešlohneš auto.
-Tys ji ukradla auto? -Potřebuju ho víc než Marissa.
Ta písnička se mi začíná líbit.
Konečně!
VĚCI V ZRCÁTKU MAJÍ SMŮLU
Neboj. Vím docela jistě,
že když nás zabiju v autě, zase oživneme.
Jo.
Dneska určitě umře spousta lidí.
To tě napadlo až teď? Sto padesát tisíc.
Cože?
Tolik lidí každý den umře. 150 000.
Páni.
Celý si to zažiješ znovu jako Sisyfos.
Je to horší. On jen tlačil balvan. Hele, řídíš vůbec?
Promiň, to bylo depresivní.
Jo.
Spousta lidí má dnes taky narozeniny.
Jo.
Pojď.
ZTRATIL SE PES
Pojď. Přijdeme pozdě.
Tak jo.
Nechápu.
Já si nedám. Díky.
Podívej.
Jak jsi na to přišla?
Hledala jsem toho psa.
Toho na letáčku.
Ani nevím proč.
Mám spoustu času.
Asi jsem chtěla udělat dobrý skutek.
Což ani nedává smysl, já vím. Stejně se nedá najít.
Připadám si jako ta ryba.
Už jedu, Jarede.
Uvidíme se?
-Devatenáct milionů. -Cože?
Tolik lidí má dnes narozeniny.
Ahoj, Marku.
To jsi spočítala z hlavy?
Tři, dva...
Jak to myslíš?
Nechci nikoho soudit, ale proč se díváme na skejťáky?
Uvidíš. Je to jako ten tvůj orel.
To se mi vůbec nezdá.
Jakej pro skejťáky po celým světě platí zákon?
Že i když žijou jen skejtem,
vůbec jim to nejde. Ale vůbec.
Přesně.
-Říkals ve dvě. -Myslel jsem, že přijdeš pozdě.
Co ten pes?
Asi je načase ho přestat hledat.
Předtím jsem lhala. Ráda druhý odsuzuju.
Tady ji máme.
Děláš si srandu?
Ví tvoje máma, že jsi tu?
Tohle nezvládneš.
Dobrý, ne?
Jo.
To jsem chtěl slyšet.
Super!
Kdo je Jared?
Student medicíny.
Kolik mu je?
Jednadvacet. V devatenácti promoval na Harvardu.
Dávej pozor!
-Mám takovou teorii. -Jakou?
To víš, že čtvrtá dimenze má být čas, ne?
Co když si s námi bytosti ze čtvrté dimenze hrajou?
Ohnou čas do kruhu, a my teď dokola žijeme stejný den.
Jako křeček v kole. Pro jejich pobavení.
-Čas není čtvrtá dimenze. -Že ne?
V euklidovském smyslu ne.
-Jasně, že ne. -Vidím cíl.
Vidím cíl!
O tom to podle mě celé je.
Sníst všechnu zmrzlinu světa, a nepřibrat?
Došlo mi to s tím orlem.
Zamysli se.
Většina života stoji za prd. Je to nuda.
A pak jsou tu chvíle...
kdy se všechny náhody promění v něco dokonalýho.
Je to, jako by život na chvíli přestal bejt otravnej
a ukázal nám, jak skvělej může bejt, když bude chtít.
Já ti nevím.
Podle mě se z nás mají stát lepší lidi.
I když nevím, jestli je to možný.
Určitě nám jich spousta utekla.
Všechny ty dokonalý drobnosti jsou navždy ty tam.
Ale ne dnes.
To je znepokojivě inspirativní myšlenka,
ale... musím jít.
Proč mám pocit, že i když jsme uvízli v jednom dni,
už tě nikdy neuvidím?
Protože moc sleduješ Pána času.
Počkej. Co když je najdeme všechny?
Jak to myslíš?
Všechny dokonalý věci v tomhle městě
v tenhle den.
Můžeme je sbírat.
Jako Pokémony?
Trochu jako Pokémony.
Byli by z nás partneři.
Chopit se příležitosti.
Dneska jsme se jí chopili.
Máme to před nosem. Čeká to na nás.
Ty to nechápeš, Marku.
Nejsem jako ty. Nechci se chopit příležitosti.
Jen nechci, aby se mě chopil tenhle den.
Chápeš?
Jen se snažím to nějak vydržet.
Já taky.
Jsme na tom dost podobně.
Nejsme jako ostatní.
Všichni mají zbrusu novej den.
My ale ne. Tenhle je jedinej, kterej máme.
Někdy si říkám...
co když to nestačí?
Chci, aby to mělo nějakej smysl.
Kromě toho, jsme to jen my dva.
Všichni ostatní spí.
Víš, jak jsi mluvil o čtvrtý dimenzi?
-Že to není čas? -Jo, není to čas.
Ale přemýšlela jsem, co to je, a...
Tři dimenze máme, že jo?
-Je to tak? -Pokračuj.
Ale co tvůj stín?
Ten je dvourozměrnej. Placatej.
To, co by házelo trojrozměrnej stín,
by technicky vzato bylo ze čtvrté dimenze.
Takže jsme jen stíny lidí ze čtvrtý dimenze.
-Páni. -Jo.
Někdo přišel na to, jak vypadá čtyřrozměrná kostka.
Naučila jsem se ji nakreslit.
Když jsem byla malá, hledala jsem ji všude.
Teoreticky je pořád všude kolem nás,
jen se nedíváme správným směrem.
Zevnitř můžeš vidět všechno.
Vidíš do vnitřku věcí, nikdy se neztratíš.
Celý svět je taková mapa.
Nikdy jsem ji ale nenašla.
To je asi všechno.
Takže jsi to vzdala?
Jestli se chce čtvrtá dimenze přestat schovávat,
ví kde mě najde.
Jak to uděláme?
-Co jako? -Jak najdeme ty dokonalý věci?
-Potřebujeme metodu, ne? -Myslíš jako...
Myslíš systém?
Musíme mít systém. Vytvoříme průzkumnou mapu města
s mřížkou rozdělenou na čtverce, každý o 24 hodinách...
Nebo se můžeme jen tak courat a hledat super věci.
-Jako partneři? -Jako spojenci.
-Jako USA a Kanada. Bude to... -Já jsem Kanada.
-Nemůžeš být... -Pomalá. Pane?
-To snad ne. -Jo.
To bylo moje. To je moje!
-Vyfoukla jsem ti to. -Já ti to ukázal.
Vyfoukla jsem ti to.
OREL V LETU
Co je?
Pardon.
ALGEBRA 2 – NOVÉ VYDÁNÍ
Naučil ses tu matiku, co máš umět?
-Možná. -Naučím tě to.
Ne.
Nemůžu trávit čas s někým, kdo nezná základní logaritmy.
-Ne. -Podívej se na sebe.
Jsi šprt, kterýmu nejde matika.
Co to znamená?
Za prvý musíš vědět, že matika je vždy dokonalá.
Jestli mi bude v životě k ničemu, moje zahořklý já si tě v padesáti najde.
Podívej.
Páni.
Můžu ti říct tajemství?
Jasně.
Občas si přeju, aby tenhle den neskončil.
Aby byl čas rozbitej navždy.
Vidělas někdy Zloděje času?
Co je to?
OMG, ty ten film neznáš?
-Tohle nedělej. -Co?
Neříkej OMG, protože je to v módě.
Přesně proto se čas zastavil,
-abys viděla ty nejlepší filmy... -Musím jít.
Zruš to s ním, aspoň jednou.
Jared ti odpustí.
-Musím jít. -To se ani...
Chápu.
Vrať tu mapu.
Vrať, cos mi ukradl.
Zase čumíš na Zloděje času?
Jo. Ten film nestárne.
Lepšíš se.
Díky.
Vím, že je pozdě, Marku,
ale chtěl jsem si promluvit.
O tvé budoucnosti.
Jsem rád, že to zmiňuješ,
protože zvažuju, že se dám na kněze.
-Nebo... -Tak jo.
Vesmírný program.
Nebo ještě líp, na vesmírnýho kněze.
Vesmírnýho kněze? Dobře. To je...
Musíš do semináře a letecký školy?
Tak jo. Jasně.
-Nedělal bych unáhlená rozhodnutí. -Když o tom mluvíš...
Panebože!
Kdo je Jared?
Jared, student medicíny
Jared Cruz - student medicíny Fakultní nemocnice Harvard
Dr. Jared Cruz Student medicíny - Fakultní nemocnice
Odstřelovačka postačí.
-Potkal jsem jednu holku, Margaret. -Tys potkal holku?
Jo.
-Kdy? -Před pár dny.
Viděli jsme se včera. Nic jsi neříkal.
-Nechtěl jsem z toho dělat vědu. -To ale je věda.
Tohle jsem nikdy předtím neřekl,
ale mám pocit, že mezi námi něco je.
Promiň, to je nekonečná noční můra.
Každej večer v šest
jsme spolu a ona najednou zmizí.
Jako upír.
To je spíš opak upíra,
-což je obyčejnej člověk... -Tak jo!
Jestli s tebou nechce na rande, tak...
-s ní buď přes den. -To jsem udělal.
Tak ji vezmi na tajný rande.
Jako že spolu trávíte čas, o nic nejde,
a pak se to postupně a neviditelně
začne měnit v něco romantickýho.
A pak bum!
Dáš jí pusu.
Tenhle zvukovej efekt bych asi nepoužil.
Ale dej jí pusu.
Já vím.
Vezmi ji někam, kde jí dojde, že ji chápeš.
Chápeš ji, ne?
Aby bylo jasno, tohle není dokonalá drobnost?
Napadlo mě, že by bylo fajn dát si pauzu.
Tak se mi zdá, že mě balamutíš.
Mohlo by to bejt zábavný.
Žijeme jen jednou.
Už chápu, o co ti jde.
To sis nacvičoval?
Asi milionkrát.
Na tuhle tělocvičnu nemám nejlepší vzpomínky,
což se nezlepší, jestli nás načapá ostraha.
-Řeknu jim, že to byl můj nápad. -Taky že je.
Musíme si vzít tohle.
-To myslíš vážně? -Jo.
Co je to?
Je to malý krůček pro Margaret...
Nepokaž to.
Víš, že skutečná vlajka spadla?
Porazili ji při odletu zpátky na Zemi.
Třeba bys ji mohla znovu zapíchnout.
Vesmírná strava?
Odpověz, Marku.
Proč jsi to udělal?
Měl jsem času nazbyt.
To není pravda.
Jak jsi to udělal?
Hodně jsem trénoval
a pak jsem...
možná podplatil všechny děcka z výtvarky.
Jen jsem chtěl...
Však víš.
Co?
Ještě je tu jedna věc.
Co?
Musíme se vrátit na Zemi.
Jak?
Vesmírnou raketou.
Lítají jen kolem Země, ne na Měsíc.
Nebudeš litovat, věř mi.
Ne.
-Už teď toho lituju. -Nebyl jsem připravenej.
Tak jo.
Ne!
Planeta Země!
...12, 11, 10, 9...
-zážehová fáze spuštěna. -Počkej!
...šest, pět, čtyři,
tři, dva, jedna, nula.
Motory v normálu.
Start. Startujeme.
Probudíme se každé ráno ve stejnou dobu,
tedy pokud nejsi celou noc vzhůru.
-Mohl bys systém přerušit. -To si myslíš.
-Ale nejde to! -Nejde.
Něco tě vždycky o půlnoci uloží do postele...
Jako by tě unesla nějaká vesmírná chůva.
Je to děsivý.
Je někdo doma?
Ne, ségra má hodinu houslí
a táta cvičí pilates pro seniory.
Nechceš...
Proč ne?
To jsou tví rodiče?
Jo. Máma pracuje dlouho do noci, skoro ji nevidím,
což je na tom asi to nejtěžší.
Táta dal nedávno výpověď,
aby mohl psát docela nudnej příběh z Občanský války.
A co ty?
Co jako?
Co tvoji rodiče?
Starý lidi, který jsou ti podobný?
Jo. Co chceš dělat?
Je to zlo! Nesahejte na to!
Proč na konci hraje Sean Connery hasiče?
To je součást záhady.
Musím čůrat.
To je tím pivem.
-Asi bys měl jít na záchod. -Jo.
Tohle je beznadějný. Tak jo.
Ne. Já...
-Co je to? -Ne.
Ještě na tom dělám.
Vytvořil jsi mapu. Je tu všechno.
-Celej den. -Všechny dokonalý drobnosti.
Tos ji musel vyrobit dnes ráno!
Kreslím ji skoro každej den.
Páni. Kluci jsou divný.
Je moc dobrá.
Možná bys měl jít na uměleckou školu.
Bude to znít hloupě, ale...
Někdy si myslím, že když do ní budu zírat,
něco najdu, nějaký vzorec.
Ale marně.
-To zní docela hloupě. -Tak jo.
„Stromový dům“? Dvě slova.
Udělal jsi mapu nás dvou.
-Škoda, že se vymaže. -To je.
Já nemůžu.
-Tak jo. -Promiň.
-Ne. -Měla bych jít.
-Jsi v pořádku? -Proč bych nebyla?
-Týká se to Jareda? -Ne.
Zavolá až za čtyři minuty.
Nech to být.
Mám pocit, že mi něco neříkáš, ale můžeš.
Pleteš se. Je to strašný!
Hele, Marku.
Jsme trosečníci.
Akorát místo ostrova trčíme v tomhle dni.
Uvízli jsme tu spolu,
tak si musíme dávat pozor,
abysme to nepodělali.
To s dokonalýma drobnostma bylo skvělý
a třeba to stačí.
Jen si myslím, že bysme měli být kámoši
a užít si to.
Já nechci.
Nic jinýho ode mě nečekej.
Tak ber, nebo nech být.
Asi to vezmu.
Zavolám ti zítra. Dneska.
Zítra.
Okolo půlnoci nás čeká déšť,
který přijde od pobřeží.
Nečekáme žádný silný vítr...
Brýtro, Marku.
Jak se má máma?
Má se... dobře.
Tak jo.
Břídile.
Přišlo mi, že je přístupnější, že vypadá šťastně.
Tedy ně nějak moc, ale na to, jaká bývá.
Je to těžký.
Asi to bude skvělá holka.
Dělám si legraci. Nemám tušení, o kom mluvíš.
Ale ne. Brokovnice.
Co tu dělám?
Ne do ksichtu!
To jsou zvláštní jednotky. Mají čtyři paže.
Je to jako přijít s brokovnicí na souboj titánů.
Třeba je to tak lepší.
Třeba to je tvůj příběh nenaplněný lásky.
Štěstí v neštěstí.
Pán se nám zamiloval.
Jo.
-Do tajemné dívky. -To stačí.
-Co přesně... -Tohle je problém.
Myslel jsem, že když všechno obejdu, pochopím to, ale spletl jsem se.
Třeba je to jako číslo Pí.
Probudíš se, zavrhneš to a opakuješ.
To je z filmu Na hraně zítřka?
Jo.
Pěkný.
To jsi ty, Marku?
Ahoj.
Jsem rád, že jsem tě zastihl.
Chtěl jsem jen...
Chtěl jsem si promluvit o tvé budoucnosti. Dáš si?
Problém je v tom,
že žádnou budoucnost nemám.
To už jsem od lidí tvého věku slyšel. Je to pesimistické
a podle mě trochu lehkovážné.
Trochu mě otravuje, že jsem tu jediný,
kdo ví, co se děje.
O klimatu vím, jasný?
A není mi to fuk.
Nedělej ze mě starého páprdu.
-Tak jsem to nemyslel. -Hlavní je...
Školný na uměleckou školu je vysoké. A co budeš dělat po ní?
Já ji nedokončím, tati.
Nikdo nic nedokončí, protože čas se rozbil.
To je metafora?
Nemáš tušení, jaký to je, když ti někdo vezme budoucnost.
A nepoučuj mě o umělecký škole,
když jsi dal výpověď, abys ve středním věku napsal blábol.
To není fér, Marku.
Proč sis neobarvil vlasy?
Nešel na kurz práce s nožem?
Nebo si nekoupil teslu?
Kup si teslu, tati.
Mohla bys na chvíli přestat?
Na chvilku. Emmo, mohla bys, prosím, přestat...
-Moc tě prosím. -Dobře.
Díky.
-Mluvil jsi s tátou? -Cože?
Celej den tě hledal.
Asi jsem na něj křičel.
Tys křičel na tátu?
Asi jsem mu řekl, ať si koupí teslu.
To je nějaká narážka?
Ne.
Jen, že když podal výpověď, napadlo mě:
„Chápu to.
„Dělá, co chce. Jde za svým snem.“
Když to udělám já, jsem línej a nezodpovědnej.
On nedal výpověď.
Vyhodili ho. Ty to nevíš?
Myslím, že nic nepodělal.
Jen už ho nepotřebovali.
Nechce si přiznat, jak moc se stydí,
a máma se na něj zlobí, ale nechce to přiznat,
protože by to vypadalo, že je zlá.
Jsou pěkně zaseknutý.
Zaseknutý.
Myslím, že mu nevadí, že chceš na uměleckou školu.
Jen si to nemůžeme dovolit.
Jak to všechno víš?
Mám jasnovidecký schopnosti.
Vážně?
Ne!
Protože nemyslím jen na sebe, ale i na druhý.
Měl bys to občas zkusit.
Hele, Em?
Jakej byl zápas?
Prohrály jsme 0:3.
To mě mrzí.
Jo.
Popracuj na tom!
-Dobrý den. -Co bys rád?
Chodím k vám na matiku.
Měl bych dotaz.
Nikdy jsem tě neviděl.
Jo. Byl jsem hodně nemocnej.
Opravdu hodně.
Kdyby se, teoreticky vzato, něco stalo s časem,
s tím, jak plyne...
Kdyby neběžel dopředu, ale točil se v kruhu
a všechno se opakovalo.
-Nebyl o tom nějaký film? -Jo.
Zajímá mě, co by to mohlo způsobit.
Trochu jsem to zkoumal.
Mohla by Zemi vcucnout červí díra?
Cože?
To si nemyslím.
Co kdyby překročila rychlost světla?
Ne.
Je realita nějaká simulace?
To je nepravděpodobné, ale možné to je.
-Dávná kletba? -Ne.
-Kosmická chůva? -Tomu nerozumím.
Je čas „velká třesoucí se hrouda něčeho nestálýho“?
To je z Pána času.
Na svých hodinách jsem tě neviděl.
Co když jsme v pekle?
Něco jsme provedli a teď musíme za trest žít stejnej den.
Tenhle rozhovor zní jako z pekla.
Možná by ses měl obrátit na duchovního poradce.
Co singularita?
Ty černý díry, při kterých přestávám chápat fyziku?
Vím, co je singularita.
Tedy, teoreticky.
Singularita by mohla vytvořit časovou anomálii.
Museli bychom se z ní vymanit.
Jako odletět z ní letadlem.
Proč ne? Teď mě ale omluv,
musím udělat totéž co včera a pak na to zapomenout.
Dokonalá drobnost na obzoru.
-Mami! -Falešnej poplach.
Začínám si myslet, že jsme je našli všechny.
Měl jsem teorii, že když najdeme poslední, čas se zase rozběhne.
Asi to tak není.
Upřímně, hledání dokonalostí už mě nebaví.
Dochází ti, že nikdy nebudou Vánoce?
Super. Vánoce nesnášíš.
Jo, ale stejně bych je radši měl.
Mám chuť na všechny zařvat:
„Tohle není skutečný. Spíte. Vzbuďte se.“
Jsou jako zombíci.
-Jsi zombík. -Vážně, Margaret. Je čas.
Kdepak, Jasone, tohle se ti bude líbit víc.
-My se známe? -Proč?
Jak jsi řekl, uvízli jsme tu.
Nemyslím úplně.
Všichni ostatní se zasekli. My jsme svobodní.
Nikdy nezestárneme.
Nemusíme do školy, dělat si starost s klimatem...
-Skvělý. Chápu. -...s rakovinou, zánětem spojivek.
-Co věci, který nemůžeme? -Instagram. Jako co?
Dospět nebo se stát astronautem.
-Odborníkem na misi. -To je jedno.
Co když chci někým být?
Loučíme se s životem.
Nikdy neuděláme nic, co trvá dýl než 16 hodin.
-Za tu dobu toho stihnu dost. -Brýtro!
Mám pocit, jako bych žil v magnetický tabulce.
Co vyrobím, to se rozpadne. Cokoli spravím, to se rozbije.
Všechno, co udělám, prostě zmizí.
-Hej. -Musíme mířit vejš.
Nevloudili jsme se do zoo, neřídili zamboni
ani nevyskočili za jízdy z auta.
-Vždycky je tu nahota na veřejnosti. -Přestaň, Margaret.
-Jen plácám. Děkuji. -Neposloucháš mě.
-Co je? -Přestaň.
Tohle nefunguje.
To proto, že ti nedám pusu?
Tak dej pusu některé z nich.
Nechci.
Všichni na tohle zítra zapomenete.
-Margaret. -Pojď.
Mám něco, co ti zlepší náladu.
Schovávala jsem si to.
Žije tady někdo?
Je to ukázkový dům.
Ukazují ho lidem, kteří si takový chtějí koupit.
Marku.
Je dokonalej.
Připraven?
Ještě než se tohle stalo,
říkala jsem si, že se světem je něco špatně.
Že je rozbitej a nejde spravit.
Ale nikdo jiný to neviděl,
tak jsem dělala, že se nic neděje.
Co se stalo pak?
Nic, pořád mám ten pocit.
Ale s tebou nemusím předstírat.
Mluvil jsem s učitelem matiky.
Říkal, že jsme asi v singularitě,
a jestli se dostaneme dost daleko,
třeba letadlem,
můžeme se z ní dostat.
Máš vážně tolik naspěch?
Jako, hurá, budoucnost je tady.
Jako rodinný poradenství,
globální oteplování,
kolonoskopie a studentský půjčky.
A najednou je ti 80,
ve starobinci čekáš v teplákách na recept na antidepresiva
a říkáš si, proč si připadáš jako nula?
Protože všechno uteklo tak rychle.
Tu knihu jsi nikdy nenapsal.
Tu holku nepolíbil, do Paříže nejel.
Je po všem
a nic z toho jsi ani nechtěl.
Nebude to dokonalý.
Jsou to stejný sračky
pořád dokola. Stejně jako tady.
Tohle ale přece není život. Nebo jo?
Krademe ostatním život.
Táta nikdy svůj pitomej román o Občanský válce nenapíše.
Henry nikdy nedokončí War Fight a...
Moje ségra každej den
prohraje 0:3.
Máme všechen čas na světě.
Nemáme. Tohle není čas.
Když nějak strávíš čas, nedostaneš ho zpátky.
Dobře.
Dobře?
V deset ráno letí letadlo do Tokia.
Tak jedem.
Jestli to vyjde, rodiče budou vyšilovat.
Proč Tokio?
Myslím, že je to jedno.
Hlavní je překročit časový pásmo.
Automaticky je zítra.
I když jsou na letišti automaty na štěňata...
Na štěně nemám.
Za lístky jsem dala třicetiletý úspory kapesnýho.
Jsi nervózní?
Tohle letadlo nespadne. To jsem si ověřil.
Nezakřikni to.
Jestli to vyjde, zachráníme doslova celý svět.
Ségra říkala, že bych měl myslet na ostatní,
tak myslím, že záchrana planety
je dobrej začátek.
Rakovinu jsi ale nevyléčil.
Ne.
Jako dítě jsem jim říkal očanky.
Ale když se zamyslíš, třeba zítra spadne na Zemi asteroid.
Proto je možná čas ve smyčce.
Je poslední den před apokalypsou.
Místo abychom svět zachránili ho ničíme,
což by...
Jsi v pohodě?
Posádko, připravte se na start a proveďte kontrolu.
Margaret Promiň. Sbohem, Marku. Hodně štěstí.
Vraťte se na místo a připoutejte se.
Vraťte se na místo, pane.
Vraťte se na místo a připoutejte se.
MEZINÁRODNÍ ČASOVÉ PÁSMO
Okolo půlnoci nás čeká déšť,
který přijde od pobřeží.
Nečekáme silný...
Brýtro, Marku.
Co je?
Čekal jsem, že mi řekneš „břídile“.
Ne.
Ale myslela sis to.
Jo.
Jak jde kniha, tati?
Skvěle.
Občanská válka byla tak složitá,
že ji ani dnes nechápeme.
Věděls, že ve Spotsylvanii zemřelo víc Američanů než na pláži Omaha?
Teď... už to vím.
A to nemluvím o neštovicích, tuberkulóze a záškrtu.
Ztráty na životech byly nepředstavitelné.
Válka mohla skončit mnohem dřív,
kdyby McClellan šel po bitvě u Antietamu dál.
-Jdeme. -Do toho, Emmo!
-Ty to dáš, Emmo! -Nezvládne to.
Gól!
...42, 10, 25...
Vyhrála jsem!
Já vyhrála!
-A znovu Mark. -Sedmdesát dva.
To je správně. Co je s tebou? Jsi jako parní válec.
Jako v tom filmu, kde Bill Murray uvízne ve stejným dni?
Na Hromnice o den více.
Pane jo!
Budeš v pořádku. To se děje pořád.
-To je Tony Hawk? -Jako ten pták?
Stačí zavolat.
Mami.
Odstřelovačka postačí.
-Vidíš toho vlevo? -Vidím.
Uvízli jsme v časový smyčce. Ty, já, všichni.
Opakuje se stejný den.
Jako ve filmech Na Hromnice o den více a Na hraně zítřka.
Víme o tom jen já a Margaret.
Skoro jsme spolu chodili, ale rozešli jsme se.
Ty si to nepamatuješ, protože se ti paměť vymaže.
-Počkej. Tys měl holku? -Ne tak docela.
Jaká je?
Úžasná.
Vyprávěla mi, jak když byla malá,
pořád hledala čtvrtou dimenzi.
Zní to lacině, ale když jsme se potkali, jako bych ji našel.
Všechno mělo větší smysl než dřív.
I já jsem si dával větší smysl
a vždycky to tak bylo, jen mi to nikdy...
nedošlo, dokud mi to Margaret neukázala.
Je to asi úžasná holka.
Ale ne!
Jestli jsi ve čtvrtý dimenzi, jak to, že tě nechala?
Myslel jsem, že je všechno dokonalý, ale bylo...
v tom mnohem víc.
Myslel jsem, že se milujeme a já jsem hrdina, ale...
nebylo to o mně.
Vůbec to nebyl můj příběh.
Byl Margaretin.
Na co myslíš?
Na jednoho kluka.
Podělala jsem to.
Nikdy není moc pozdě.
Pokud neumíráš na rakovinu, ale do té doby ne.
Ještě než se tohle stalo,
říkala jsem si, že se světem je něco špatně.
Že je rozbitej
a nejde spravit.
Ale nikdo jiný to neviděl,
tak jsem jen dělala, že se nic neděje.
ŠACHMAT
Ty jsi Henry?
Asi ti můžu pomoct.
Ty jsi Markova kamarádka?
Jo.
Nikdy se o tobě nezmínil.
-Kde jste se potkali? -V časový anomálii.
Super.
Jestli jsme v časový anomálii,
kolikrát už jsme se takhle bavili?
Tohle je poprvé.
Jasně. A co tu teda děláš?
Zachraňuju tě. To je snad jasný.
-A co ten pes? -Ten není můj. Jmenuje se Chewbarka.
Po celým městě jsou letáčky s jeho fotkou.
Asi vyskočil z auta cestou na veterinu.
Hledala jsem ho celou věčnost. A najednou se objeví.
Z ničeho nic.
Ale to je fuk, protože zejtra bude zase ztracenej.
Mark měl pravdu. Všechno, co spravíme, se zas rozbije.
Sice vůbec nechápu, co říkáš...
Použila jsi brokovnici?
Potřebuješ granátomet.
-Je tam granátomet? -Jo.
Odpaluje granáty.
Při tomhle jsem umřel už tolikrát.
Jo. To je ono.
Smrt je strašlivá.
Je strašný někoho ztratit.
A když si to nepřiznáš a něco s tím neuděláš...
tak ztratíš i sám sebe.
Mluvíme pořád o tý hře?
Jo.
Odtud už to zvládneš.
Panebože. To je ten klíč!
Je to ta mapa!
Byl jsem dřív tak ztracenej.
Teď to začne dávat smysl.
Ale ne!
Co je?
Jen něco...
Něco, co řekl Mark.
V něčem měl asi pravdu.
-To nezní jako Mark. -Ne!
Promiň. Musím jít.
-Musím něco prověřit. -Co?
Hlídej Chewbarku.
Miluju tě.
Co je?
Někdy si myslím, že když do ní budu zírat,
něco se stane. Uvidím nějaký vzorec.
PŘECHOD PRO ŽELVY - DOKONALÝ SOLITÉR SKEJŤÁCI...
JAKÝ JE VZOREC? UNIKLO NÁM NĚCO?
Něco tu chybí.
A to je čas.
V ŠEST CHYTIL OREL RYBU VODNÍ NÁDRŽ
Čas.
To snad ne.
Jeden tu chybí.
Sedm.
V sedm u bazénu.
Bazén.
Jsi vzhůru.
Jsi v pořádku?
To je relativní pojem.
Myslela jsem, že máme mnohem víc času.
Já vím, ale budeš v pohodě.
Já nevím.
Nevím, jestli to zvládnu.
Poslouchej mě, protože jsem stará a leccos vím.
Je pravda, že každý den ztrácíme čas, celou dobu,
dokud není všechen pryč.
Ale taky ho získáváš.
Každou vteřinu, dokonalé okamžiky,
jeden za druhým, až máš nakonec celý život.
Máš všechno.
A dáš za to všechno.
Ale stojí to za to.
To mi věř.
Pořád jsi tady.
S tím letadlem to nevyšlo.
S tou mapou jsi měl ale pravdu.
Je tam vzorec.
Jen není hotový.
Je ještě jeden dokonalý okamžik.
Jasně.
Budu ho hledat.
Myslím to vážně, chybí jeden klíčový moment,
a jakmile ho najdeme, je konec.
Margaret, já...
Viděl jsem tě jít do nemocnice.
Nechci tě jí vzít.
To nemůžu.
Než se tohle stalo, šla jsem za ní a oni mi řekli, že nadešel její čas.
Že je po všem.
Celou noc jsem myslela jen na to,
že zítřek ještě nesmí přijít. Nejsem připravená.
Nejsem připravená přijít o mámu.
Chtěla jsem zastavit čas.
A ono to... zabralo.
Jo.
Měla jsem takovou radost.
Chtěla jsem zůstat v tom okamžiku.
Divný bylo, když ses zjevil ty
a já nevěděla, kde ses tu vzal a proč jsi to zrovna ty.
Teď už asi vím proč.
Nejspíš proto, že až nadejde čas odejít, nebudu na to sama.
Dobře.
Je načase.
A nebude to dokonalý.
Čtvrtou dimenzi nikdy nenajdeme,
nevyléčíme rakovinu ani nespravíme svět.
Je o to, že jsem se spletla.
To my spíme.
Všichni ostatní jsou vzhůru a my sníme.
Vím, že to bude strašně bolet.
Ale myslím, že se teď musím probudit.
Nastal ten pravý okamžik.
Právě teď. A já ho nechci propást.
To bylo celkem dokonalý.
Měla jsem v puse vlas.
Polib mě znovu.
Sbohem, mami.
PŘEDPOVĚĎ POČASÍ NA 12 HODIN PŘES NOC PŘEHÁŇKY
Jsi připravená?
Nevím.
Mapa dokonalých maličkostí
Překlad titulků: Pavla Le Roch
Kreativní dohled Jakub Zenisek