Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
UNIVERSUL E MARE
E MARE, COMPLICAT ȘI RIDICOL
Harta micilor lucruri perfecte
...preconizăm averse la miezul nopții,
dinspre țărm.
Nu sunt preconizate intensificări...
Bună dimineața, Mark!
- Ratatule! - Ratato!
Daiquiri. E un sat în Cuba. Are trei „i”.
Și pâinea prăjită.
Mark, n-ai vrea să...
- Știi că nu e un aliment real, nu? - Da.
Mănâncă ceva sănătos, Mark!
La drept vorbind, o să dai gata jumate de kil de înghețată
de unul singur cam în opt ore.
Știi că ai mate azi, nu?
Ce? Știu, tată,
și mai știu care e capitala statului Burkina Faso: Ouagadougou.
Serios?
- O-U-A-G... - Stai așa! O-U...
- Ești un ratat! - Ești o ratată!
- Nu eu, tu. - Eu? Tu!
- Da. - Nu eu.
- Vii la meciul de fotbal al Emmei, nu? - Îmi pare rău, răspuns greșit.
Fir-ar să fie!
- Nu-i trimite SMS! Gata cu telefonul! - Hei!
Cheile sunt în geantă.
Fii binecuvântat!
Mergi tot înainte pe strada asta,
apoi drumul șerpuiește așa, și faci prima la dreapta.
- Stai puțin! - Am stofă de Sherlock Holmes.
- Îmi place serialul. - „Să înceapă jocul!”
„Să înceapă jocul!” Cine mai vorbește așa?
GHIDUL AUTOSTOPISTULUI GALACTIC DOUGLAS ADAMS
HANUL „STROP DE ROUĂ”
Numărul 26.
Ultima combinație de numere e câștigătoare.
Să vedem numerele câștigătoare:
42, 10, 25, 76...
Doamne sfinte! Am câștigat!
Am câștigat!
Doamne Dumnezeule!
Scuze!
- Ești bine? - Mulțumesc!
- Tipul cu stofă de Sherlock! - Nu ți-am zis încotro s-o iei adineaori?
Soarele este de 400 de ori mai mare decât Luna,
dar și de 400 de ori mai departe,
așa încât ai impresia că sunt la fel de mari, dar nu sunt.
- De asta avem eclipse. - Eu aici locuiesc.
Vrei să ieșim în oraș diseară?
Am altceva de făcut.
Mulțumesc...
pentru timpul acordat.
- Pa! - Pa!
- Noroc! - Salut!
Tipii au armură.
- Îți trebuie lansator... - Nu, pușcă. Uite!
- Nu ești John Wick. - Nițică pușcă cu lunetă!
- Proiectilul inert nu te ajută. - Nu în cap, nu!
- Te-a nimerit în țeastă! - Știu, Mark, direct în țeastă.
N-o să găsesc niciodată cheia aia.
Cum ar fi să trăiești așa?
- Adică să mori și să învii? - Da.
Te duci la culcare, iar când te trezești, retrăiești aceeași zi.
La nesfârșit.
Ce ai face?
- În afara de asta? - Sau în plus. Să schimbi lucrurile puțin.
Ca în filmul cu Bill Murray, în care se reia aceeași zi până se culcă cu șefa?
Ziua cârtiței.
Iată și răspunsul. Aș agăța fete.
Nu ți-ar plăcea să legi niște baloane de un scaun de grădină?
Fugi de-aici! Aș alege fata.
Bine, las-o moartă!
- Ai putea fi o forță a binelui. - Ca Batman.
Corect.
Batman din Cavalerul negru sau cel interpretat de Ben Affleck...
Mai întrebi? Cel din seria animată!
Nu, tot fata aș alege-o. Ceva îmi zice că aș fi mai câștigat.
- Ura! Am nimerit! - Bine.
S-ar putea să nu fie așa de ușor.
Primești o infinitate de ocazii. Tu doar vezi ce merge.
Testezi cu variante.
Clar. Dacă am o infinitate de ocazii,
mai devreme sau mai târziu tot se va întâmpla. Statistic vorbind.
Sau poate e ca numărul pi. Șirul zecimalelor nu are capăt.
S-ar putea să nu ai niciodată parte de acțiune.
Da! Nu!
Am talentul de a...
Nu ai mai ieși niciodată din buclă.
Bun. Dar de ce ți-ai dori asta?
Ai putea fi buricul lumii. Ai putea face orice.
Da, dar te-ai plictisi sau te-ai simți singur.
Fugi de-aici!
Frate, ai fi regele creației.
Bună, iubito! La naiba!
N-am nicio îndoială.
Nu.
Să zicem că ai fi tu și mi-ai spune. Aș uita.
- Nu m-ai crede. - Posibil să fi avut deja discuția asta.
- Da. - Totul s-ar repeta.
Pentru că nu e... Nu, nu cred că sunt defensiv.
- Consider că e o ocazie. - Sentimentul de izolare.
Te-ai simți ca ultimul om de pe Pământ.
Trei, doi, unu!
Bună dimineața, Mark!
- Ratatule! - Ratato!
Mergi tot înainte pe strada asta,
apoi drumul șerpuiește așa, și faci la dreapta.
- Stai... - Sunt mediu.
Ador persoanele paranormale.
SĂ DESENĂM SUPEREROI SIMPLI
Cum arată?
E destul de înaltă.
Are părul cârlionțat și nasul lung. Nu foarte lung, ci mai curând...
- Deci nu e etalon de frumusețe. - Ba da, e drăguță.
Deci îți face cu ochiul.
Nu.
- Deci nu-ți face cu ochiul? - N-aș zice că nu-mi face...
Atunci, de ce o cauți?
Bine. Sunt îndrăgostit până peste cap de fata de la piscină.
- Cu ce era îmbrăcată? - Cu cizme.
Cine vine în cizme la piscină? Probabil e goth.
Probabil citește vreo revistă manga în librăria din mall.
Tipa asta nu o arde prin malluri.
- E prea bună pentru așa ceva. - Nu, n-am zis asta.
Simțăminte pentru ea nutrești.
Îl imiți pe Darth Vader sau pe Yoda?
Hotărăște-te! Nu poți fi și unul și altul.
- Are tatuaje? - N-am de gând să-i identific cadavrul.
Dar i-a scăpat un fluturaș cu un câine pierdut.
Pe fluturaș găsești numărul ei de telefon.
Am sunat și a răspuns un tip.
Care are o fată, însă de opt ani.
A părut foarte supărat că mă folosesc de nefericirea lui ca să agăț o fată.
- Ceea ce e... - Ceea ce e corect.
Prin urmare, tipa caută un câine care nu e al ei.
Poate că e o recompensă la mijloc.
Ai încercat la adăpostul de câini?
Vă pot ajuta cu ceva?
Da. Caut o fată.
Avem doar animale.
- Da. - La veterinar?
Pe aleea din spatele restaurantului?
Mă îndoiesc că îl caută pe vagabondul
din Doamna și vagabondul, dar mersi oricum.
Poate că e mai bine așa.
Poate c-o să ai parte de o iubire toxică blestemată.
Poate că ai scăpat la limită.
Hei! Așteaptă-mă! Te rog!
Hei!
- Bună! - Bună! Eu sunt Mark.
Am o singură întrebare.
- Bine. - Sunt curios...
Îmi dau seama că e o întrebare tare ciudată, tare bizară,
dar te-ai confruntat cu vreo anomalie temporală
în viața de zi cu zi?
- Anomalie temporală înseamnă... - Știu ce înseamnă.
Perfect! Concret, aș vrea să știu...
Dacă se repetă aceeași zi la nesfârșit?
Stai puțin!
Credeam că nu mai știe nimeni.
- Iată că știe. - Clar.
Te-am văzut la piscină.
Ai prins o minge, fapt care nu s-a mai întâmplat.
M-am gândit că asta ar fi dovada liberului arbitru.
Te-am căutat peste tot.
- Serios? - Da.
Ai scăpat un fluturaș cu un câine pierdut. Numărul de telefon de pe el nu e al tău.
Așa e.
Și cu ce îți umpli tot acest timp fără sfârșit?
Prind răufăcători și caut iubirea adevărată.
Serios?
Nu.
Învăț să conduc de una singură.
Mi-am zis că nu contează accidentele, pentru că bucla temporală...
Voiam să găsesc un tratament pentru cancer,
convins că ăsta e rostul buclei.
Odată descoperit, timpul nu s-ar mai repeta,
- ...iar eu aș salva lumea. - Și cum merge?
Așa și așa. N-am progresat foarte mult.
Poate că ai ridicat ștacheta prea sus.
Poate că ar fi trebuit să vindec ciuperca piciorului.
- Sau conjunctivita. - Sau indigestia.
- Bun... - Mark!
Mark! Mi-a făcut plăcere, dar trebuie să plec.
- Pe bune? - Da.
Pentru că...
Știi că întreg episodul se va repeta mâine, nu?
Da, știu.
Scuze!
Însă e fantastic să fii singurul care știe ce se va întâmpla în continuare.
Dar e și...
ciudat.
Totul s-a întâmplat deja de mii de ori.
Toți sunt somnambuli.
Cred că asta e unica realitate.
Toți visează, iar singurul care e treaz ești tu.
Într-adevăr!
Știu că trebuie să pleci, dar trebuie să vezi ceva.
Ascunde-te!
Fii atentă!
- Unde mi-e telefonul? - Sammy! Nu! Treci înapoi!
- Câinele tău mi-a luat telefonul! - Sammy!
Am văzut asta de vreo zece ori.
Pare o metaforă, dar încă nu știu pentru ce.
Hai să-ți arăt ceva și mai interesant!
Hai!
El îi explică faptul că feministele controlează lumea,
prin urmare, nimeni nu-i va citi poeziile. Deodată...
Monedele. Le scapă.
Acum le culege.
Lanțul stil Linkin Park al portofelului s-a prins sub călcâi,
iar consecințele s-au dovedit pur și simplu dezastruoase.
Știu că nu e frumos să râzi de necazurile altora.
Dar sunt cu adevărat comici.
Chiar trebuie să plec.
Îmi dai numărul tău de telefon?
Îmi cer scuze. Știu că e pe nepusă masă...
însă m-am gândit că, dacă tot suntem prizonierii aceleiași zile,
- ...n-ar fi rău să păstrăm legătura. - Bine.
Nu, încă nu.
Nu cred că sunt defensiv.
Freză de concert.
Către: Margaret Al meu ești, Magneto!
Către: Margaret Vorbești cu mine?
Către: Margaret Mă plictisesc de moarte...
Vrei să ne vedem?
Ok. Pe scările de la bibliotecă, în 20 minute? Nu cred că-ți trebuie taxi.
Hm... mai bine lăsăm pe mâine.
Bună!
Ar trebui să urmez școala de vară.
Dar n-am fost decât de vreo două ori.
Vreau să fac școala de artă.
Ai mei se dau de ceasul morții să fac matematici superioare.
- Tu faci matematici superioare, nu? - Nu.
Urmez cursuri avansate.
- De ce crezi că se repetă toate astea? - Nu știu.
Mi-am dat seama doar când n-a mai apărut niciun Doctor Who nou.
De ce mă întrebi?
Nu știu. Mă bucur că Stephen Hawking nu e de față,
pentru că încalcă principiile fizicii.
Care-i cel mai trăsnit lucru pe care l-ai făcut?
În ce sens trăsnit?
- Eu am sărit dintr-un marfar. - Și cum a fost?
Am un respect mult mai mare pentru boschetari.
Pe de altă parte, am mers cu bicicleta prin școală.
Impresionant! Ai cumva cinci ani?
Se pare că sfera aplicațiilor practice e limitată.
Cum ar fi dacă ai intra cu un Lamborghini într-o cofetărie,
bucla temporală s-ar rupe, și te-ai trezi gol-pușcă?
Fix despre asta vorbeam.
Trebuie să fi făcut măcar ceva mișto.
- Am jucat șah la dificultate maximă. - Și?
- Am pierdut. - Zi-mi că ai făcut și altceva.
Bine, hai să-ți arăt!
Deschide ochii!
Ți-ai dorit vreodată ca ziua asta să fi fost alta?
De exemplu, Crăciunul sau ziua ta de naștere?
Mi-aș dori să-mi fi făcut unghiile ieri.
Pe bune? Îmi plac. E o culoare plăcută, chartreuse, o nuanță de verde.
Oja e mereu ciobită.
Mie îmi place cum arată.
Mersi!
Eu mi-aș fi dorit ca azi
să nu fie ziua în care taică-meu să-mi vorbească despre viitor.
Cine știe ce-și dorește să fie la 17 ani?
- Eu. - Pe bune?
Inginer în domeniul aerospațial, mai precis, specialist în misiunile NASA.
Adică un fel de astronaut?
Mișto! E o...
E o chestie serioasă.
Văd perfect, fără ochelari, așa că...
Nu știi ce gusturi muzicale proaste are prietena ta până nu-i furi mașina.
- Ai furat mașina? - Îmi trebuie mai mult decât Marissei.
Iar melodia asta începe să-mi placă, nu?
În sfârșit!
OBIECTELE DIN OGLINDĂ PIERD
Nu-ți fie teamă! Sunt convinsă
că, dacă murim într-un accident de mașină, o să înviem.
Da.
Trebuie să fi murit foarte mulți oameni azi.
Abia acum te-ai gândit? 150.000.
Poftim?
Atâția oameni mor zilnic, 150.000.
Măiculiță!
O luăm mereu de la capăt, ca Sisif.
Mai nașpa! El măcar împingea un bolovan. Unde ai învățat să conduci?
Scuze pentru gândul deprimant!
Da.
Probabil sunt și mulți care-și serbează ziua de naștere azi.
Da.
Hai!
CÂINE PIERDUT
Haide! O să întârziem.
Bine.
Nu pricep.
Nu, mulțumesc.
Uite!
Cum ai descoperit asta?
Căutam câinele ăla.
Cel de pe fluturaș.
Nici măcar nu știu de ce.
Am atâta timp la dispoziție.
Cred că voiam să fac o faptă bună.
Oricum, nici măcar nu are noimă. E de negăsit.
Cred că știu ce simte peștele ăla.
Bine, Jared, vin acum.
Ne mai vedem?
- Nouăsprezece milioane. - Poftim?
Atâția își serbează ziua de naștere azi.
Pa, Mark!
Ai făcut singură calculele?
Trei, doi...
În ce sens trăsnit?
Mark, nu vreau să-i critic pe alții, dar de ce ne uităm la skaterii ăștia?
O să vezi. E la fel ca în episodul tău cu vulturul.
Nu prea pare ca episodul meu cu vulturul.
Margaret, care este unica lege universală a skaterilor din toată lumea?
Că, ironia ironiilor, deși se identifică cu mersul cu placa,
sunt paraleli cu sportul ăsta.
Perfect!
- Ai zis ora 14.00. - Credeam că o să întârzii.
Ai avut noroc cu câinele?
Cred că e cazul să renunț la căutare.
Te-am mințit adineaori. Ador să-i critic pe alții.
Iat-o!
Pe bune?
Maică-ta știi că ești aici?
Nici în ruptul capului n-o să reușești!
Mișto, nu?
Da.
Voiam să te aud că-mi dai dreptate.
Marfă!
Cine-i Jared?
Un student la medicină.
Câți ani are?
21. A absolvit Harvardul la 19 ani.
Atenție!
- Am o teorie. - Da?
Se zice că timpul ar fi a patra dimensiune.
Cum ar fi ca ființele cvadridimensionale să se joace cu noi?
Să poată modela timpul sub formă de cerc, iar noi să retrăim aceeași zi?
Ca-ntr-o roată pentru hamsteri. Să se distreze.
- Doar că timpul nu e a patra dimensiune. - Nu?
Nu, nu în sens euclidian.
- Bineînțeles că nu. - Obstacol.
Obstacol!
Ăsta ar fi sensul întregii povești.
Care? Să mănânci câtă înghețată poți și să nu te îngrași?
Am înțeles când mi-ai arătat vulturul.
Fii atentă!
Viața e, în cea mai mare parte, gunoi, umplutură.
Există însă și unele momente...
când tot ce-i aleatoriu se transformă în ceva perfect.
Ca și cum viața renunță la mizerii preț de o secundă
ca să ne arate cât de incredibilă ar putea fi mereu, dacă și-ar propune.
Știu și eu?
Poate că scopul nostru e să devenim oameni mai buni.
Deși, sincer, nu știu cum am putea face asta.
Cred că ratăm atâtea momente.
Toate aceste momente mici și perfecte se pierd, bum, dispar pentru totdeauna.
Dar nu și azi.
E o idee tulburător de motivantă, Mark,
dar... trebuie să plec.
De ce am impresia că, deși ziua asta se repetă,
n-o să te mai văd niciodată?
Pentru că te uiți prea mult la Doctor Who.
Stai puțin! Dacă le-am găsi pe toate?
La ce te referi?
Toate lucrurile perfecte din acest oraș,
din această zi...
Le-am putea aduna.
Ca pe Pokémoni?
Cam așa ceva.
Am fi parteneri.
Apropo de „Profită de ziua de azi”!
Ziua de azi s-a oprit.
E aici și ne așteaptă.
Mark, nu înțelegi.
Nu sunt ca tine. Eu nu vreau să profit de ziua de azi.
Doar că nu vreau ca ziua de azi să profite de mine.
Înțelegi?
Vreau doar să depășesc ziua asta.
Și eu.
Nu suntem chiar atât de diferiți.
Nu suntem ca ceilalți.
Toți au parte de o zi nou-nouță.
Mai puțin noi. Noi avem doar ziua asta.
Uneori îmi zic...
„Și dacă nu e suficient?”
Vreau să aibă noimă.
În plus, suntem doar noi.
Toți ceilalți dorm.
Mai știi ce spuneai despre a patra dimensiune?
- Adică aia care nu e timpul? - Da, și așa a și rămas.
Dar m-am gândit la adevărata sa natură și...
Știi că avem trei dimensiuni, nu?
- Nu? - Continuă.
Gândește-te la umbra ta!
Umbra ta e bidimensională, e plată.
Gândește-te la ceva care ar avea o umbră tridimensională.
Asta ar fi cea de-a patra dimensiune. În principiu,
suntem umbrele unor persoane cvadridimensionale.
- Pe bune? - Da.
Cineva și-a imaginat cum ar arăta un cub 4D.
Am învățat să-l desenez.
Îl căutam peste tot când eram mică.
Teoretic e peste tot în jur,
doar că nu ne uităm noi în direcția corectă.
Am putea vedea totul din interiorul lui.
Am putea vedea în interiorul lucrurilor, nu ne-am rătăci.
Ca și cum lumea ar fi propria ei hartă.
Doar că nu l-am găsit niciodată.
Bănuiesc că la asta se reduce totul.
Și ai renunțat?
Dacă cea de-a patra dimensiune încetează să se ascundă ca nesimțita,
știe unde să mă găsească.
Cum vrei să facem?
- Ce să facem? - Să găsim lucrurile perfecte.
- Ne trebuie o metodologie, nu? - Vrei să zici...
Un sistem?
Trebuie să fim metodici. Să luăm o hartă a orașului,
pe care să o împărțim în careuri, iar fiecărui careu îi acordăm 24 de ore...
Sau am putea să ne plimbăm prin oraș, căutând chestii mișto.
- Ca parteneri? - Ca aliați.
- Ca SUA și Canada. Eu o să fiu... - Eu sunt Canada.
- Nu poți să fii... - Prea târziu. Domnule!
- Nu pot să cred. - Ba da!
Era descoperirea mea.
- Ți-am furat-o. - Eu ți-am arătat-o.
Iar eu mi-am însușit-o.
MUTĂRI
Ce?
Scuze.
ALGEBRĂ II EDIȚIE NOUĂ
Știi ce matematică trebuie să înveți?
- Posibil. - Te învăț eu.
Nu.
Nu pot să ies cu cineva care nu cunoaște funcțiile logaritmice de bază.
- Nu. - Uită-te la tine!
Ești un tocilar varză la matematică.
Ce spune asta despre tine?
Primul lucru pe care trebuie să-l știi despre matematică e că-i mereu perfectă.
Dacă n-o să-mi folosească în viață, te caut când o să fiu adult și înăcrit.
Uite!
Pot să-ți spun un secret?
Normal.
Uneori îmi doresc ca ziua asta să nu se termine.
Îmi doresc ca timpul să rămână blocat pentru totdeauna.
Ai văzut Bandiții timpului?
Ce-i asta?
Măiculiță, n-ai auzit de Bandiții timpului?
- Nu mai face asta! - Ce?
Nu mai spune „Măiculiță”. Nimeni nu spune asta.
Bine. Păi, timpul s-a oprit
- ...ca să vezi cel mai mare film... - Trebuie să plec.
Lasă-l cu ochii în soare! Măcar o dată!
Jared o să te ierte.
- Trebuie să plec. - Nici nu trebuie să...
Am înțeles.
Adu-mi harta înapoi!
Adu-mi înapoi ce mi-ai furat!
Iar te uiți la Bandiții timpului?
Da. Nu mă satur niciodată.
Progresezi.
Mersi!
Mark, știu că e târziu,
dar mă gândeam să discutăm ceva.
În legătură cu viitorul tău.
Mă bucur că ai adus vorba,
pentru că mă gândeam să intru în rândul preoțimii.
- Sau... - Am înțeles.
Al forțelor spațiale.
Ba nu, al preoților spațiali.
Preoți spațiali? Am priceput. E...
Trebuie să urmezi și seminarul, și școala de aeronautică?
Am priceput.
- M-aș abține de la decizii pripite. - Apropo de asta...
Dumnezeule!
Cine-i Jared?
Jared student medicină
Jared Cruz - student medicină Spitalul Municipal Harvard
Dr. Jared Cruz Student medicină - Harvard Municipal
Nițică pușcă cu lunetă!
- Am cunoscut o fată. O cheamă Margaret. - Stai puțin! Ai cunoscut o fată?
Da.
- Când? - Acum câteva zile.
Ne-am văzut aseară. Nu mi-ai zis nimic.
- Nu vreau să-i dau multă importanță. - Orice ai zice, este ceva important.
Ideea e că n-am mai adus vorba despre asta,
însă simt că există ceva între noi.
Îmi pare rău, dar m-ai pierdut.
În fiecare seară, la șase,
suntem împreună, iar ea pleacă.
Ca un vampir.
De fapt, e un vampir pe dos,
- ...adică un om în toată regula... - Am priceput.
Dacă nu vrea să vină la întâlnire cu tine...
- ...petrece o zi cu ea. - Am făcut-o.
Atunci, invit-o la o întâlnire neoficială.
Petreceți vremea împreună, fără mult tam-tam,
după care, încetul cu încetul, în pași imperceptibili,
lucrurile iau o turnură romantică.
Apoi, pac!
O săruți.
Nu știu dacă aș alege acest efect sonor.
Dar trebuie să o săruți.
Știu.
Du-o într-un loc care să-i dea de înțeles că o înțelegi cu adevărat.
O înțelegi, da?
Deci să ne înțelegem, nu e un lucru perfect.
Nu, dar mă gândeam să mai luăm o pauză.
Mă simt puțin dusă cu zăhărelul.
S-ar putea să-ți placă.
Nu trăiești decât o dată.
Acum înțeleg ce ai făcut.
Ai exersat așa ceva?
Doar de vreun milion de ori.
N-am amintiri foarte plăcute din sala asta de sport,
și nu cred să mă ajute dacă vine vreun paznic și ne curentează.
- O să-i spun că a fost ideea mea. - Așa și este.
Poftim! Trebuie să le purtăm.
- Pe bune? - Da.
Ce?
Un pas mic pentru Margaret...
Nu strica momentul.
Știai că steagul adevărat a căzut?
A căzut când au decolat ca să revină pe Pământ.
Ai putea să-l pui la loc.
Mâncare spațială?
Recepție, Mark!
De ce ai făcut asta?
Am avut niște timp la dispoziție.
Ba nu.
Cum ai reușit?
Am exersat mult,
în primul rând, apoi...
e posibil să-i fi mituit pe toți copiii de la secția grafică.
Voiam să...
Știi tu.
Ce?
Mai e un lucru.
Care?
Trebuie să ne întoarcem pe Pământ.
Cum?
Luând naveta spațială.
Navetele sunt suborbitale, nu ajung pe Lună.
Îți promit că n-ai să regreți.
Nu.
- Deja regret. - Încă nu eram pregătit. Gata!
Bine.
Bun.
Nu!
Pământul!
...12, 11, 10, 9...
- Inițiere secvență de aprindere. - Ține-te bine!
...șase, cinci, patru,
trei, doi, unu, zero.
Motoarele funcționează normal.
Am decolat.
Ne trezim în același moment, în fiecare dimineață.
Însă dacă am sta toată noaptea, am da lucrurile peste cap.
- Am deregla sistemul. - Așa s-ar părea.
- Doar că nu se poate! - Așa e.
Pentru că ceva ne adoarme în fiecare seară...
Ca și cum am fi răpiți de o doică cosmică.
Ți se face pielea de găină.
Mai e cineva acasă?
Nu, sora mea e la cursul de vioară,
iar taică-meu e la cursul de Pilates pentru adulți.
Vrei o...
De ce nu?
Ăștia sunt părinții tăi?
Da. Maică-mea lucrează până târziu azi, așa că nu o văd niciodată.
Asta ar fi partea cea mai grea la toată povestea asta.
Taică-meu și-a dat de curând demisia ca să scrie
o poveste prea puțin interesantă despre Războiul de Secesiune.
Tu cum stai?
Poftim?
Ai tăi.
Adulți care arată ca tine?
Da. Ce vrei să facem?
E malefică. Nu o atingeți!
De ce o face Sean Connery pe pompierul la sfârșit?
Face parte din mister.
Trebuie să fac pipi.
Din cauza berii.
- N-ar fi rău să mergi la baie. - Da.
N-are niciun rost.
Nu!
- Ce-i asta? - Nu.
Încă nu e terminată.
Ai făcut o hartă. Cu totul.
- Toată ziua. - Toate lucrurile perfecte.
Cred că ai făcut-o dimineață!
O desenez în fiecare zi.
Băieții sunt așa de ciudați!
E foarte reușită.
Poate că ar trebui să urmezi școala de arte.
O să sune a prostie, dar...
Uneori am impresia că, dacă mă uit suficient de mult la ea,
o să găsesc ceva, un model, de exemplu.
Dar nu găsesc niciodată.
- Chiar pare o prostie. - Bine.
Iar „casă din copac” nu se scrie așa.
Ai făcut o hartă cu noi.
- Păcat că o să fie ștearsă! - Da. Mare păcat!
Nu pot.
- Bine. - Îmi pare rău.
- N-ai de ce. - Trebuie să plec.
- Ești bine, Margaret? - De ce n-aș fi?
- Are legătură cu Jared? - Nu.
Mai sunt patru minute până sună.
Las-o moartă!
Am impresia că-mi ascunzi ceva și voiam să-ți zic că n-ai de ce.
Te înșeli, bine? Ghinion afurisit!
Mark, uite ce e!
Noi doi suntem naufragiați.
Însă, în loc de o insulă, noi suntem izolați într-o zi.
Suntem blocați aici împreună,
așa că trebuie să fim atenți
să nu stricăm totul.
Harta cu lucrurile perfecte a fost minunată.
Poate că e suficientă.
Poate că ar trebui să fim prieteni
și să ne bucurăm cu atât.
Nu vreau asta.
Eu atât pot să-ți ofer.
E decizia ta.
Am să mă mulțumesc cu atât.
Te sun mâine. Azi.
Mâine.
Preconizăm averse la miezul nopții,
dinspre țărm.
Nu sunt preconizate intensificări ale vântului...
Bună dimineața, Mark!
Ce face mama?
Bine.
Ratatule!
Părea că se deschide, părea fericită.
Nu fericită la modul absolut, ci în felul ei.
E greu, frate!
Pare o fată pe cinste.
Glumesc. N-am nicio idee despre cine vorbești.
Nu! Pușcă!
Ce fac?
Nu în cap!
Sunt membri ai elitelor imperiale. Au patru brațe.
Ca și cum tu ai trage cu gloanțe, iar ei cu laser.
Poate că e mai bine așa?
Poate c-o să ai parte de o iubire toxică blestemată.
Poate că ai scăpat la limită.
Simțăminte pentru ea nutrești.
Da.
- M-am îndrăgostit de fata misterioasă. - Gata!
- Care-i... - Asta e problema.
Credeam că, dacă încerc de multe ori, o să-mi iasă, dar m-am înșelat.
Poate e ca simbolul pi.
Mă trezesc, sunt respins, o iau de la capăt.
Ca în Edge of Tomorrow: Prizonier în timp?
Da.
Mișto!
Mark, tu ești?
Bună!
Mă bucur că ne-am întâlnit.
Voiam...
Voiam să discutăm despre viitorul tău. Vrei înghețată?
Uite cum stă treaba, tată!
Eu nu am viitor.
Am mai auzit asta de la adolescenți de vârsta ta. E pesimist
și, sincer, cred că e natural.
M-am cam săturat să fiu singurul din casă
care știe cum stau lucrurile.
Știu cum stă treaba cu clima, bine?
Sunt la curent.
Nu mă lua cu „ești din altă generație”!
- Nu la asta mă refer. - Ideea e...
Școala de artă e scumpă. Ce faci după absolvire?
N-o termin, tată!
Nimeni n-o să termine, pentru că timpul e perturbat.
Metaforic vorbind?
N-ai idee cum e să-ți fie anulat viitorul fără niciun motiv.
Și nu-mi ține mie predici despre școala de artă
când tu ți-ai dat demisia ca să scrii cartea crizei de la jumătatea vieții.
Nu mi se pare corect să faci remarca asta.
De ce nu ți-ai vopsit și tu părul?
Sau de ce nu ai făcut un curs de aruncarea cuțitelor?
De ce nu ți-ai cumpărat o Tesla, tată?
Cumpără-ți o Tesla.
Ești drăguță să te oprești o clipă?
Doar o clipă? Emma! Ești drăguță să te oprești...
- Te implor! - Bine.
Mulțumesc!
- Ai vorbit cu tata? - Poftim?
A încercat toată ziua să te abordeze.
S-ar putea să fi țipat la el.
Ai țipat la tata?
Se prea poate să-i fi spus să-și cumpere o Tesla.
E un eufemism?
Nu.
După ce și-a dat demisia, mi-am zis:
„Am priceput.
Face ce vrea. Își urmează pasiunea.”
Eu, dacă fac la fel, sunt leneș și iresponsabil.
Nu și-a dat demisia.
Știi că tata a fost concediat, nu?
Nu cred că a făcut vreo greșeală.
Bănuiesc că nu mai aveau nevoie de el.
Nu vrea să recunoască asta pentru că-l macină rușinea,
și mama e supărată pe el că a rămas șomer, dar nu vrea să recunoască,
pentru că ar fi o dovadă de răutate.
Pur și simplu sunt blocați.
Blocați.
Nici nu cred că are ceva împotrivă să urmezi școala de artă.
Doar că nu ne permitem deocamdată.
De unde știi toate astea?
Am puteri paranormale.
Serios?
Nu!
Pentru că mă gândesc și la alții în afara de mine.
N-ar fi rău să încerci și tu.
Em?
Cum s-a terminat meciul?
Am pierdut cu 3-0.
Îmi pare rău.
Nu-i nimic.
E un început.
- Bună ziua! - Cu ce te pot ajuta?
Fac algebra cu dumneavoastră.
Am o întrebare.
Nu cred că te-am văzut la ore.
Am fost foarte bolnav.
Foarte bolnav.
Să zicem că, teoretic, s-ar întâmpla ceva cu timpul,
cu felul în care curge.
În loc să curgă liniar, ar rămâne blocat într-un cerc
și s-ar repeta întruna.
- Nu era un film? - Ba da.
Sunt curios care ar fi cauza acestui fenomen.
M-am documentat puțin.
E posibil ca Pământul să fi căzut într-o gaură de vierme?
Poftim?
Nu cred.
E posibil ar fi fost accelerat dincolo de viteza luminii?
Nu.
Realitate e o simplă simulare?
Improbabil, dar posibil.
- Un blestem vechi? - Nu.
- Doica cosmică? - Nici nu știu ce înseamnă.
Să fie timpul doar un „ghem de chestii instabile și fără noimă”?
Ăsta e un citat din Doctor Who.
Chiar nu-mi aduc aminte să te fi văzut la ore.
Dacă suntem în iad?
Să zicem că am făcut ceva rău, iar acum, drept pedeapsă, retrăim mereu aceeași zi?
Îmi imaginez că iadul ar semăna mult cu această conversație.
Presupun că ți-ar fi mai de folos consilierul spiritual...
Dar o singularitate?
Chestiile alea cu găuri negre, în care fizica o ia razna?
Știu ce este o singularitate.
În teorie, da,
o singularitate ar putea produce o anomalie temporală locală.
Prin urmare, ar trebui să ieșim din ea.
Să ne urcăm într-un avion și să zburăm afară din ea.
De ce nu? Îmi cer scuze,
trebuie să fac aceeași chestie pe care am făcut-o ieri, apoi să o uit.
Alarmă de lucru perfect!
- Mami! - Alarmă falsă!
Încep să cred că le-am găsit pe toate.
Aveam o teorie că timpul reîncepe să curgă când le găsim pe toate.
Bănuiesc că m-am înșelat.
Sinceră să fiu, m-am cam săturat de toată chestia cu lucrurile perfecte.
Îți dai seama că nu mai vine Crăciunul?
Super! Nu-ți place Crăciunul.
Da, dar nu-mi place să nu fie.
Îmi vine să urlu la toți:
„Nu asta e realitatea! Sunteți în transă. Treziți-vă!”
Dumnezeule, parcă ar fi zombi.
- Ești un zombi. - Vorbesc serios, Margaret. E timpul.
Nu! Crede-mă, Jason. Asta e mai pe gustul tău.
- Te cunosc de undeva? - De ce?
Așa cum ziceai tu, suntem blocați aici.
Nu în sens literal.
Ceilalți sunt blocați. Noi suntem liberi.
Nu îmbătrânim.
Chiulim, n-avem parte de schimbări climatice...
- Minunat! Am făcut-o. - ...cancer, conjunctivită.
- Dar lucrurile pe care nu le putem face? - Cum ar fi?
Să creștem sau să fim astronauți.
- Specialist în misiuni. - Bine!
Cum rămâne cu ce vreau eu să fiu?
Ne luăm adio de la restul vieții noastre.
N-o să facem nimic care durează mai mult de 16 ore.
- Pot face multe în 16 ore. - Hei!
Mă simt ca într-un joc video.
Tot ce fac este șters, tot ce repar se strică
și tot ce construiesc dispare.
- Hei! - Ne împiedicăm de lucruri mărunte.
Nu ne-am furișat într-o grădină zoo, n-am condus un Zamboni,
n-am coborât să mergem pe lângă mașina în mers.
- Să nu uităm de nuditatea în public. - Margaret, încetează!
- Zic și eu. Mersi! - Nu mă asculți.
- Ce e? - Margaret, încetează!
Nu merge.
Pentru că n-am vrut să te sărut?
De ce nu săruți o fată din sală?
Pentru că nu vreau.
O să uitați totul mâine.
- Margaret! - Hai!
Am ceva care să te înveselească.
Am păstrat surpriza până acum.
Locuiește cineva aici?
E o casă model.
Cred că o folosesc ca să-i facă pe alții să cumpere una.
Mark.
E perfectă.
Bun. Ești gata?
Și înainte de episodul ăsta
am simțit că e ceva în neregulă cu lumea.
Ceva grav, care nu poate fi dres.
Dar nimeni altcineva n-a mai văzut,
așa că m-am prefăcut că totul e în regulă.
După care ce s-a întâmplat?
Nimic. Tot așa mă simt.
Cu tine însă nu trebuie să mă prefac.
Am vorbit cu proful de matematică.
Mi-a zis că probabil ne aflăm într-o singularitate
și, dacă mergem suficient de departe,
de exemplu, cu avionul,
am putea evada din ea.
Chiar așa de mult te grăbești?
Să zicem că ai trăi viitorul!
Ai avea parte de consiliere conjugală,
încălzire globală,
colonoscopii și împrumuturi pentru studiile copiilor.
După care, deodată ai 80 de ani
și te trezești în trening la farmacie, așteptând să iei rețeta de antidepresive,
întrebându-te de unde răsare sentimentul eșecului.
Pentru că viața a trecut atât de rapid.
Și n-ai mai apucat să scrii cartea visată.
N-ai mai sărutat fata dorită, n-ai mai fost la Paris.
Totul a luat sfârșit,
și nici măcar nu a fost ce ți-ai dorit.
N-o să fie perfect.
Sunt aceleași mizerii,
de nenumărate ori. Ca în cazul nostru.
Da, doar că nu-ți imaginezi că asta e viață, nu?
Noi furăm viețile altora.
Taică-meu n-o să termine niciodată romanul lui tâmpit despre război.
Henry n-o să termine niciodată jocul...
Sora mea pierde meciul de fotbal cu 3 - 0
în fiecare zi.
Avem tot timpul din lume.
Ba nu. Ăsta nu e timp.
Ăla nu se mai întoarce odată trăit.
Bine.
Bine?
E o cursă spre Tokyo la ora 10.00.
Să mergem!
Dacă ne reușește figura, ai noștri o să-și iasă din minți.
De ce ai ales Tokyo?
Nu cred că contează
atât timp cât traversăm linia de schimbare a datei.
Începe automat ziua de mâine.
Deși e un automat în aeroport care vinde cățeluși, prin urmare...
Nu-mi permit cățeluși.
Am dat pe bilete banii de buzunar pe vreo 30 de ani.
Ai emoții?
Am verificat. Avionul ăsta sigur nu se prăbușește.
Nu cobi!
Dacă ne iese, putem spune că am salvat întreaga lume.
Sora mea mi-a zis că ar trebui să mă gândesc mai mult la alții,
prin urmare, dacă salvez întreaga planetă,
aș zice că e un început bun.
Dar n-ai eradicat cancerul.
Nu.
Când eram copil, numeam astea „manșoane de ochi”.
Deși, dacă te gândești, Pământul ar putea fi lovit de un asteroid mâine.
Poate de asta a început timpul să ruleze în buclă.
E ultima zi înainte de apocalipsă
și, în loc să salvăm lumea, noi, de fapt, o distrugem,
fapt care...
Te simți bine, Margaret?
Însoțitorii de bord să pregătească ușile pentru decolare și să verifice.
Margaret - Îmi pare rău. Adio, Mark! Succes!
Vă rog să luați loc și să vă puneți centura!
Vă rog să luați loc, domnule!
Domnule, vă rog să luați loc și să vă puneți centura!
LINIA INTERNAȚIONALĂ DE SCHIMBARE A DATEI
Preconizăm averse la miezul nopții,
dinspre țărm.
Nu sunt preconizate...
Bună dimineața, Mark!
Ce e?
Credeam că o să mă faci „ratat”.
Nu.
Dar ți-a trecut prin minte.
Da.
Cum merge cartea, tată?
De minune.
Amplitudinea Războiului de Secesiune
e greu de perceput astăzi.
Știai că mai mulți americani au murit în Spotsylvania decât pe plaja Omaha?
Acum... știu.
Ca să nu mai zicem de variolă, tuberculoză, difterie.
Numărul de victime a fost astronomic.
Războiul s-ar fi putut termina mult mai devreme
dacă McClellan ar fi continuat ofensiva după Antietam.
- Luptă! - Hai, Emma!
- Hai, Emma, la poartă cu ea! - N-o să reușească!
Gol!
...42, 10, 25...
Am câștigat!
- Mark din nou. - Șaptezeci și doi.
Corect! Ce-i cu tine? Ești spirt azi.
Nu era un film în care Bill Murray e blocat în aceeași zi?
Ziua cârtiței.
Văleu!
O să te faci bine. Se întâmplă foarte des.
Tony Hawk ăsta are aripi?
Sunt la un telefon distanță.
Mamă!
Nițică pușcă cu lunetă!
- Îl ataci tu din stânga? - Da.
Suntem blocați într-o buclă temporală: eu, tu, toți.
Se repetă aceeași zi,
ca în Ziua Cârtiței și Edge of Tomorrow: Prizonier în timp,
însă doar eu și Margaret suntem conștienți.
Era cât pe ce să fim prieteni, dar ne-am despărțit.
Tu nu-ți amintești pentru că memoria ta este mereu ștearsă.
- Stai puțin, ai prietenă? - Nu chiar.
Cum e?
Fantastică!
Mi-a povestit că, în copilărie,
căuta cea de-a patra dimensiune.
Sună siropos, dar, când am cunoscut-o, mi s-a părut că am descoperit dimensiunea.
Totul în jur ascunde mai multe straturi decât aș fi crezut vreodată.
E valabil și pentru mine,
mereu a fost, doar că...
n-aș fi înțeles niciodată dacă nu mi-ar fi arătat Margaret.
Pare incredibilă!
Nu!
Și cum de ți-a dat papucii dacă tot ai descoperit a patra dimensiune?
Credeam că totul e perfect, dar...
povestea ascundea și alte sensuri.
Credeam că e o poveste de dragoste, iar eu sunt protagonistul, însă...
povestea nu era despre mine.
Nu era povestea mea.
Era a lui Margaret.
La ce te gândești?
La un băiat.
Am făcut o greșeală.
Niciodată nu e prea târziu.
Asta doar dacă nu mori de cancer, însă până atunci nu.
Și înainte de episodul ăsta
am simțit că e ceva în neregulă cu lumea.
Ceva grav.
Care nu poate fi dres.
Dar nimeni altcineva n-a mai văzut,
așa că m-am prefăcut că totul e în regulă.
ȘAH MAT
Tu ești Henry?
Cred că te pot ajuta.
Ești prietenă cu Mark?
Da.
Nu mi-a vorbit niciodată despre tine.
- Unde v-ați cunoscut? - Într-o anomalie temporală.
Marfă!
Dacă suntem într-o anomalie temporală,
de câte ori am purtat conversația asta?
E prima dată.
Am înțeles. Și ce cauți aici?
Îți salvez pielea, nu-i clar?
- Iar câinele? - Nu e al meu. Îl chemă Chewbarka.
Sunt afișe cu el prin tot orașul.
Cred că a sărit din mașină, când îl duceau la veterinar.
L-am căutat de m-am săturat, iar el a apărut din senin.
Pur și simplu.
Dar nu contează, pentru că mâine o să fie din nou un câine pierdut.
Mark avea dreptate. Tot ce reparăm se strică din nou.
Nu înțeleg ce spui...
Ai folosit pușca?
Ai nevoie de aruncătorul de grenade.
- Există așa ceva? - Da.
Aruncă grenade.
Am murit de nenumărate ori făcând asta.
Da. Asta e problema.
Moartea e cumplită.
E cumplit să pierzi pe cineva.
Și, dacă nu-i faci față, dacă nu te împaci, atunci...
ajungi să te pierzi și pe tine.
Discutăm în continuare despre joc?
Da.
De aici te descurci singur.
Dumnezeule, e cheia!
E harta!
Eram atât de rătăcit înainte.
Acum totul are noimă.
Nu!
Ce e?
Ceva...
Ceva ce mi-a spus Mark.
Cred că Mark a avut dreptate în privința unui lucru.
- Nu pare să fie Mark. - Nu!
Scuze! Trebuie să plec.
- Trebuie să verific ceva. - Ce?
Ai grijă de Chewbarka!
Te iubesc.
Ce e?
Uneori am impresia că, dacă mă uit suficient de mult la ea,
o să întâmple ceva. O să găsesc un model, de exemplu.
ȚESTOASA PE STRADĂ - SOLITARUL PERFECT TIPII CU PLĂCI...
CARE E MODELUL? AM RATAT CEVA?
Lipsește ceva.
Timpul.
VULTURUL PRINDE PEȘTELE 18.00 LACUL DE ACUMULARE
Timpul.
Nu pot să cred!
Lipsește una.
Șapte.
Ora 7.00, la piscină.
Piscina.
Te-ai trezit.
Te simți bine?
E o noțiune relativă.
Credeam că o să petrecem mult mai mult timp împreună.
Știu, dar te descurci.
Nu sunt sigură.
Nu știu dacă mă descurc.
Ascultă-mă pe mine, sunt în vârstă și știu.
Este adevărat că pierdem timpul în fiecare zi,
până când, într-o zi, toate dispar.
Dar și câștigi timp.
Cu fiecare secundă, momente perfecte,
unu după altul până când, în final, ai toată viața.
Ai totul.
Și te costă totul.
Dar merită.
Îți promit că merită.
Ești tot aici.
N-a mers faza cu avionul.
Ai avut dreptate în privința hărții.
Există un model.
Doar că e neterminat.
Mai lipsește un singur moment perfect.
Am înțeles.
O să fiu cu ochii în patru.
Vorbesc serios. Mai e unul, și el e cheia.
Odată ce-l găsim, gata, se termină totul.
Margaret, te-am...
Te-am văzut la spital.
N-o să încerc să te iau de lângă ea.
Nu pot să fac una ca asta.
Înainte să se întâmple asta, am fost s-o văd și mi-au zis că i-a sunat ceasul.
Că s-a terminat.
În noaptea aia m-am gândit întruna
că ziua următoare nu poate veni, că nu sunt gata.
Nu sunt gata să rămân fără mamă.
Mi-am dorit să se oprească timpul.
Și a... mers.
Da.
Și m-am bucurat nespus.
Am vrut să nu mai treacă clipa aia.
Bizar a fost când ai apărut tu,
iar eu nu știam de unde să te iau și de ce tu.
Acum cred că știu de ce.
Când vine timpul să plec, n-o să fie nevoie să plec singură.
Bine.
A sosit clipa.
Și n-o să fie perfect.
N-o să găsim niciodată a patra dimensiune,
nu lecuim cancerul, nu salvăm lumea.
Ideea e că m-am înșelat.
Noi suntem cei adormiți.
Toți ceilalți sunt treji, doar noi visăm.
Știu că o să doară rău.
Dar cred că trebuie să mă trezesc acum.
Cred că a sosit clipa.
Acum. Și nu vreau s-o ratez.
A fost perfect.
Aveam un fir de păr în gură.
Sărută-mă încă o dată!
Adio, mami!
PROGNOZA PENTRU 12 ORE AVERSE LA NOAPTE
Ești gata?
Nu știu.
Harta micilor lucruri perfecte
Subtitrarea: Cristian Brînză
redactor Anca Zaicu