Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Dorazili jste do cíle.
Haló?
Dobrý den. Eva Vidalová? Jste doktorka Eva Vidalová?
Ano, ale jestli mám za někoho zaskakovat,
tak toho mám až nad hlavu.
Ne. Ne. Ne. Promiňte. Já jsem novinářka.
Ráda bych si s vámi promluvila.
Byla jsem v nemocnici v Alicante, ale nechtěli mi na vás dát kontakt.
Nakonec mi poradili na fakultě medicíny.
Pracuji pro digitální periodikum El Universo. Znáte ho?
Upřímně, na internetu moc nejsem.
A co jsem odešla do důchodu, tak ještě míň.
A mohu vědět, proč se o mě zajímá novinářka?
Píšu reportáž o událostech, které se staly v Denii
v osmdesátých letech.
Viděla jsem vaše jméno v článku z té doby,
v lokálním informačním časopisu.
Podívejte.
Vaše jméno je tam spolu se jménem jednoho policisty,
tak mě zajímá, jestli jste ho znala.
Jmenoval se Andrés Expósito.
INSPIROVÁNO SKUTEČNÝMI UDÁLOSTMI
NÁSTUPCE
Andrési? Andrési!
Ti dva mě úplně zničí. Nemůžou to ztišit?
Já to nechápu, takhle už se baví aspoň dvě hodiny.
-Můžeš s tím něco udělat? -A co s tím mám udělat?
Nevím, ale něco udělej.
Díkybohu, to je úleva.
Co jsi jim řekl?
Nic.
Podívej, tati! To je Pomerančík.
Panebože, to je puch. Andrési, tady je to jak ve chlívu.
Viděl jsi to tady?
Ten obývák, tedy jestli se to dá nazvat obývákem.
Hele! Výhled na moře. Tady ho máš.
Jsou to podvodníci, Andrési. Podvodníci to jsou.
Já ti říkala, ať neplatíš předem.
Kolikrát jsem ti to říkala?
Už toho nech.
Musíš si na to koleno dávat pozor.
Bolí tě dneska?
-Tati, chci se jít koupat. -To nejde.
Moře je ještě studený. Ale když budeš hodná,
v neděli si půjdeme hrát na pláž. Chtěla bys? Slibuju.
Za chvíli tu budou stěhováci. Musíš jim zaplatit.
-Kam jdeš? -Do práce.
-Děkuji. Na shledanou. -Dobrý den.
Jestli nemáte dvě fotografie a rodný list...
Mám schůzku s komisařem. Nastupuju do práce.
Jmenuji se Mari Carmen, ale můžete mi říkat Marica.
Tudy.
Mám vám něco přinést?
Kávu? V šest jim tam vždycky něco nosím.
-Výborně. -Bez kofeinu? Mléko?
Dvojité. Bez cukru.
Jako José Luis... Na konec a doprava.
Ano?
Jsem Andrés, nástupce.
-Andrés Expósito. -Mám radši jenom Andrés.
Dobře. Jak je libo, Andrési.
Juan Bofill.
Tak jo, půjdeme dovnitř.
Šéf už tě čeká. Tamhle.
To je ten nový. Zrovna dorazil.
Pane.
-Jaká byla cesta? -Dobrá, pane. Klidná.
Výborně. Začneš od píky.
Tenhle ti bude pomáhat.
Je trochu pomalejší, ale je to dobrej polda.
Tady ho máš. Loni 136 zadržených.
Ne jako ty. Loni mi přivedl tři.
Jednoho z nich za hulákání na ulici. Byl to poslíček.
No, budu muset jít.
Colombo, ukážeš mu jeho stůl a vysvětlíš mu, co a jak.
Tady to není tak zábavné jako v hlavním městě.
Tady se budeš nudit. Na to vezmi jed. Zlom vaz.
No, aspoň k něčemu jsem,
i když jen jako špatný příklad. Tohle je tvůj stůl.
Řekl ti Colombo.
Jo, říká mi tak, protože vždycky všechno podělám.
Pracujeme spolu.
Takže ráno tady, nebo v baru na rohu
od devíti do dvou. Odpoledne papírování.
Žádné pochůzky?
Chodíme ven, ale ne moc. Tady se nic neděje.
-Tohle je José Luis? -Našli ho mrtvého.
-Co se mu stalo? -Měl vpichy na rukou.
-Heroin? Inspektor? -Uzavřený případ.
Pokračuj k moři. Kdykoli to jde,
musíme zkontrolovat Němce.
Tady. Tady zastav.
-Co tu budeme dělat? -Nic.
-Jak nic? -Sledovat.
-Sledovat co? -Nařízení komisaře.
Nevidím. Zavři to. Nic nevidím. Zkontroluješ to jindy.
Guten Tag.
-Budeme tady dlouho? -Ani ne. Pár hodin.
Přátelé, uvidíme se příští rok.
A tohle?
-Jde sem. -Hlavně klid.
Šťastnou cestu! Na shledanou!
Dobrý den, inspektore. Ten je nový?
-Ten je nový. Andrés Expósito. -Andrés.
Andrés. Klaus.
Klaus Dreyer. Andrési, vítejte v našem malém ráji.
Všem je nám líto vašeho předchůdce.
Jestli se budete chtít napít, jen si řekněte, ano?
Klidnou službu, a moc děkuji.
-Poděkoval nám. -Pojď, jedeme. To stačilo.
Konečně usnula.
Není ti zima? Tenhle byt je kobka.
A ta vlhkost!
Nevím, jestli si na tu vlhkost zvyknu.
-Pojď sem. -Ne, ne, ne, ne, ne.
-Pojď sem. -Ne, fakt ne, jsem mrtvá.
Takže v pondělí musíme začít hledat školu na září.
Taky musíme zjistit, ke kterému doktorovi patří.
Snad na něj budeme mít štěstí. Chudinka.
Dneska mi říkala, že ji to zase bolí. To je zima!
-Tati, podívej na ten hrad! -Nádhera!
Musíme zavolat na centrálu, ať ověří tuhle značku.
-Jo, jasně. Kdy? -Včera.
-Máš to? -Jo.
Zdravím, tady Alberto z komisařství Denia.
Ano, s Madridem. Potřebuju ověřit poznávací značku.
Spěchá to. Díky. Počkám. Ano.
Myslel jsem, že jste s Colombem.
-Je neděle. Děje se něco? -Ne. Ale víte, jaký je.
-Jaký je? -O víkendech občas hlídkuje sám.
Maximální trest třiceti let odnětí svobody pro tři hlavní viníky.
Plukovníka Milanse Del Bosche, divizního generála Armada Cominse
a podplukovníka Tejera Molinu...
Takže tomuhle se věnuješ o víkendech?
Nic lepšího na práci nemám.
Místnosti vévodí erb Nejvyšší rady
vojenského soudnictví
se symboly armád...
Takhle mladý, a tolik piješ?
Takhle starý, a tolik kouříš?
Nedávno jsem tady přes ulici viděl podezřelý pár.
Rybařili. Když mě uviděli, dělali, že se neznají.
Dnes jsem je viděl společně ve Fordu Fiesta.
Zapsal jsem si poznávací značku. Je to auto z půjčovny.
Smlouva je napsaná na firmu, která v Paříži prodává vysavače.
Říká ti to něco?
-Volal jsi tam? -Nikdo to nebral.
Ale jako místní nevypadali.
Hele, asi je načase,
abys pochopil, jak to tady funguje.
Nejsme tu, abychom Němce sledovali,
jsme tu, abychom Němce chránili.
Máme se tu přesvědčit, že je všechno v pořádku.
Jsme jejich hlídací psi. Nic víc. Tak to je.
To jsou zase oni.
Co to děláš? Hej! Hej! Hej!
Haló, na vteřinku!
Stůjte! Stůjte!
Vystupte z auta! Vystupte!
Kryj mě! Jdu pro ni.
-Bože... -Jsi v pořádku?
Jo. Jo. O mě se nestarej. Jdi. Jdi. Jdi. Sakra!
-Ani hnout. Ani hnout, sakra! -Hajzle! Zrádce!
A dost! Dost, sakra!
Hnusíš se mi. Nikdo se nemůže takhle snížit.
Ať krev všech jejich mrtvých potřísní krev vašich živých,
krev vašich dětí a krev dětí vašich dětí!
-Ahoj. -Co?
Co? Co? No ne! Zaplaťpánbůh.
Jsou to cizinci. Odvezli je do Madridu.
V kapse kabátu mám zapalovač.
-Dal jsi vědět rodině? -Komu?
Tvé ženě.
Mé ženě. Před pěti lety jsme se rozvedli.
-To je mi líto. -Ne, ne, ne. Nemusí.
To bylo to nejlepší, co jsem v životě udělal.
Neměl bys kouřit. A tady už vůbec.
-Dobrý den. -Dobrý den, doktore.
Ne, doktorka jsem já.
Oni jsou zatím studenti. Prosím.
Nikdy neviděli střelné zranění. Moc se těší.
-Omlouvám se. -Nechte to být. Jsem zvyklá.
Juane, budete tu muset ještě pár dní zůstat,
abychom mohli provést další vyšetření. Rozumíte?
Jo, jo. Střelili mě do nohy, ne do hlavy.
-Jistě. Vy jste z rodiny? -Ne. Jsem jeho kolega.
Také policista?
Juane, navštíví vás někdo z rodiny?
-Ne. Nikdo nepřijde. -Dobře. Nechme to být.
Hej, co blbneš? To bolí. Je to střelné zranění.
Už jste se na mě dívali snad stokrát.
Je to vážné, doktorko? Bude chodit normálně?
Ano. Za pár týdnů se dá dohromady.
Kulka mu prošla čistě skrz nárt.
Udělala jsem mu rentgen hrudníku, a má ty nejhnusnější plíce,
jaké jsem kdy viděla. Chci ho ještě vyšetřit.
-Proto chci, aby tu zůstal. -Dobře. Díky.
-Vy jste tu nový? -Jo. Nahradil jsem inspektora Boadu.
-Už se zjistilo, kdo to udělal? -Promiňte?
-Nic. -Ne, ne, ne. O čem to mluvíte?
Patolog přijel z Valencie, když už bylo tělo v Alicante.
Mě zavolali dřív, ale jen abych potvrdila smrt.
Na těch rukách. To jsou vpichy. To nám ještě chybělo.
Do háje, to je ostuda. Taková ostuda!
Šéfe, mám začít vyslýchat lidi v okolí?
Ne. Rychle tu skončete a všichni domů.
Až se tohle zveřejní, budou na nás týdny padat sračky.
Hned jsem si všimla, že ty vpichy byly čerstvé.
Dokonce mi přišlo, že se objevily až po jeho smrti.
A tohle jsem řekla vašim kolegům.
Vpichy po jehlách u závislých na heroinu
jsou vždy oteklé, vytvoří se strupy nebo puchýře.
Tyhle byly čisté.
-Jste si jistá? -Naprosto.
Rozbor krve provedl patolog ve Valencii.
Já výsledky neviděla, ale přísahala bych, že ten chlap
se ani nenechal očkovat.
Případ je uzavřen. Je vedený jako drogová závislost.
Ano, to já vím. Ale je tu ještě něco.
Když jsem prohlížela tělo, našla jsem další vpich.
Byl větší a hlubší než ostatní.
Přímo do srdce.
Jak mu je?
Dobře. Za pár dní bude zase chodit normálně.
Díkybohu.
-Je tam komisař? -V kanceláři.
Ne, v téhle ne. V té druhé.
-A jak se máte vy? -Dobře. Jde to.
Dobrý den. Pane...
Olé, olé! Náš španělský toreador!
To je on. Včera sám sejmul dva ozbrojený grázly.
Dva pořádný bejky. A ne jako ten druhý, ten socialista,
co se sám střelil do nohy.
Nemohl za to. Jeho zbraň nemá pojistku.
-Blbost. -Pane, chtěl bych s vámi mluvit.
Rafo, ještě jednu rundu, připijeme si na našeho střelce!
Ať žije španělský hrdina!
Viděl jste to?
Včera se tam po té akci objevili dva novináři z města.
Ale tady se nic nepíše.
Byli to Izraeliti nebo Izraelci, nebo jak se jim to říká.
Ale tohle víme jenom my dva.
Je to jasný, hochu?
Co s nimi bude?
Převzalo si to vnitro. Vyřizují to v Madridu.
Ani tobě, ani mně už do toho nic není.
Dobře ses zorientoval.
Začal jsi dobře, Expósito.
Lidé jako ty jsou nyní ve sboru potřebnější než kdy jindy.
Volal jsem do Valencie. Už se mluví o tvém povýšení.
Takže jestli budeš takhle pokračovat dál, budeš nejmladší
první inspektor v provincii.
Sakra, přijdu pozdě. Hej!
Připijeme si na španělskou policii!
Na tohoto muže a na Juana Gómeze Gonzáleze, na "Juanita"!
Na zdraví.
S pánem bohem.
Další je na podnik.
-Ať žije Španělsko! -Ať žije!
-Na shledanou! -Měj se.
Ať žije Španělsko. Co to je? Ať žije Španělsko!
-Jak na tom je? -Měl štěstí.
Byl to čistý průstřel nohy.
Ještě že tak.
Jdeme!
Andrési? Boadovy věci jsem dala do téhle krabice.
Moc toho nebylo. Časopisy jsem samozřejmě vyhodila.
Ale jsou tu zajímavé věci. Chtěla jsem je odnést jeho ženě,
ale nařídili mi, abych všechno vyhodila. Kdybys něco potřeboval...
Nech si ji.
Pořád si s ním hrál.
Měl své věci, jako každý z nás.
Co ty zapalovače?
-Jeden si vezmi. -Nekouřím.
Andrési, Boadova složka je stále v té skříni.
Můžou si pro ni kdykoli přijít.
José Luis byl dobrý člověk. Když sem přišel, měl iluze.
Stejně jako všichni ostatní.
Ale pak tě život postupně semele, aniž by sis to uvědomil.
Nedovol, aby tě tohle místo změnilo tak, jako změnilo nás.
To nemáte nic na práci, sakra!
Jaký vztah měla Marica k Boadovi?
Kdysi dávno do toho pěkně bušili. To se tu vědělo.
Chci říct, že spolu...
Ano. Akorát přišel. Ano, jistě, hned vám ho dám.
Ano, není zač, paní. To je vaše žena. Zní šťastně.
-Pojď! -Proč jsme tady?
Mlč. Uvidíš. Tudy, rychle. Poběž.
-Co to je? -Tohle je náš nový byt, lásko.
Podívej, sto metrů čtverečních, krb. My máme krb!
Dvě koupelny. Kompletně vybavená kuchyň.
Společný bazén, garážové stání. A ty výhledy!
Usměj se trochu. Máme přeci důvod k radosti, ne?
Ta terasa! Pojď! Bože můj, to jsou výhledy!
Holka je úplně nadšená. Že jo, broučku? Že jo?
Tati, je tu houpačka a bazén a jsou vidět vlny.
-Kolik to stojí? -Nic.
-Jak nic? -Hele, zlato...
Budeme platit to samé, co platíme teď.
Ani o pesetu víc.
A to všechno díky tvému příteli Klausovi.
Komunitní výdaje, všechno zahrnuto.
-Jaký Klaus? -Tvůj německý přítel.
Nábytek je prý od jednoho jeho známého.
Je to projev díků za to,
co jsi pro něj včera udělal.
Moc to nechápu, ale mluvil o tobě, jako bys byl nějaký hrdina.
Jsme mírumilovné společenství bezproblémových lidí,
kteří chtějí své poslední dny prožít v klidu a míru.
-To je on? -Ano. Náš hrdina.
-Andrési. -Super!
Tenhle hotel postavil před třiceti lety můj otec.
Byl to jeho sen. A já pokračuju v jeho šlépějích.
-Ahoj, Klausi! -Ahoj! Vyhráváš?
Vaše země nám nabízí úžasný dar, slunce.
A my jsme tu jen proto, abychom si ho užili a nikoho neobtěžovali.
Andrési, byt je to nejmenší, co můžeme udělat.
Když jsem viděl váš byt...
Nemohu dopustit, aby takhle žil statečný muž, jako jste vy.
Moc děkuju, ale...
Přátelé! Napijeme se šnapsu na vaši počest.
Napijeme se šnapsu na vaši počest.
Vítejte! Prosím.
A to není všechno.
To je pro vás.
Vezměte si to.
-Neotevřete to? Je to suvenýr. -To nemohu přijmout.
Ale můžete.
Je to památka na to, co jste udělal. Něco jako medaile.
Máme návštěvu.
To je ten policista, který včera zatkl ty prašivé psy,
pane doktore.
Je mi ctí vás pozdravit. Posaďte se.
Líbí se vám ty hodinky?
-Ano. Jsou německé? -Ptá se, jestli jsou německé.
Ne, švýcarské.
V tomhle a v čokoládě jsme je ještě porazit nedokázali.
-Kdo myslíte, že vyhraje? -Volby?
Ne, my se o politiku nezajímáme.
Podle mne má Španělsko dobrý tým,
velmi odhodlaný, ale nakonec to stačit nebude.
My máme systém, herní disciplínu.
A to je důležité.
A navíc máme... Geheime Waffe?
Tajnou zbraň.
Máme tajnou zbraň. Karla-Heinze Rummeniggeho!
Ať žije Německo! Přátelé, na to si připijeme!
-Na Německo! -Přátelé, na Německo!
Na Německo.
-Na zdraví! -Na zdraví!
Na dvanáctce léčebný postup měnit nebudeme,
protože funguje velmi dobře.
A na patnáctce to zkusíme s kortikoidy
a bronchodilatátorem. Uvidíme, jak se osvědčí, protože...
-Dobrý den. -Počkejte, prosím.
Pak mi řeknete, jak to vidíte. Děkuji.
-Inspektore. -Inspektor druhé třídy. Zatím.
Je úsměvné, jak se všichni pleteme.
Spletl jsem si osobu. Omlouvám se, paní doktorko.
Ale už vidím, kdo to tu řídí.
Ano, jsem doktorka, ale tady to moc neznamená.
-Dobrý den, paní doktorko. -Jsem náhradnice, něco jako vy.
Jsem tu místo člověka, který je na nemocenské.
Tady je pro ženu,
a navíc z dělnické třídy, velmi těžké být ve vedení čehokoli.
Chtěl bych s vámi mluvit.
Do rukou se mi dostala kopie Boadovy forenzní zprávy.
Měla jste pravdu. V krvi neměl žádná narkotika.
Pouze alkohol a parafín, benzen, metanol, olovo...
Olovo? To je benzín.
-Benzín? -Ano.
Proč by si chtěl člověk píchnout benzín?
Dostal by se do rauše?
Nikdo se zdravým rozumem by si benzín nepíchl.
Smrt by byla téměř okamžitá. No, říkám téměř,
protože v té krátké chvíli by to bylo strašné utrpení.
Rozumím. Díky.
Andrési, Andrési. Můžu vám říkat Andrési, ne?
Ano.
Chtěla jsem vás požádat o jednu laskavost.
O něco, co nepatří k vašim povinnostem policisty.
Takže pokud odmítnete, pochopím to.
Vašemu kolegovi jsem udělala další testy,
a už nemám žádné pochybnosti.
Nemoc se rozšířila velmi rychle...
-Jaká nemoc? -Má rakovinu ve finálním stadiu.
-Můžu? -Ale jistě. Pojďte dál.
Co se děje?
Když jsem viděla Andrése poprvé, přišel mi...
takový nijaký.
Juane, musíme vám sdělit něco důležitého.
Během vašeho pobytu zde v nemocnici
jsme vám udělali několik vyšetření.
Byl velmi plachý a trochu neotesaný.
Zjistili jsme, že máte na levé plíci nádor.
Chtěli bychom vás ujistit...
Ale ten den, kdy měl svému kolegovi sdělit diagnózu,
ten den jsem si uvědomila, že nebyl jako ostatní.
Netuším, jak je to možné,
ale cítila jsem, že má v sobě obrovskou bolest,
takovou, že dokázal snášet utrpení druhých, jako by bylo jeho vlastní.
Dost jsem se rozpovídala, a ani nevím, jestli vás to zajímá.
Asi už toho máte dost, co?
Ne, moc mě to zajímá.
Detailní popis hlavních postav napomáhá
ke stavbě dobrého příběhu.
Tak to mě těší, že vám to k něčemu bude.
-Chcete cukr? -Ne, nesladím. Díky.
Po několika dnech jsem Juana propustila.
V jeho stavu nemělo smysl, aby dál ležel v nemocnici.
Už se nedalo nic dělat.
Vždycky jsem byla pro, aby pacienti v terminálním stavu
mohli své poslední dny strávit co nejdůstojněji.
-Sakra, Colombo, ty žiješ! -Colombo, jak se máš?
Líp. Akorát mě propustili.
Aspoň budu moct svobodně dýchat. Co tady děláš?
Už dlouho se na to chystám. Vyměnil jsem svíčky a karburátor.
Taky jsem vyčistil válce, špatně stlačovaly.
A přidal jsem turbo, podívej.
Tady zatáhneš a do směsi se přidá kyslík.
Auto pak táhne mnohem víc.
Tenhle trik používaly gangy v Madridu.
Měl jsi být automechanikem. Víc peněz, větší klid.
Málem jsem jím byl.
Vysvětli mi, jak je možné,
že má tohle auto najeto jen 90 kilometrů.
Je to hrozný vrak, ten musí mít najeto nejmíň 600 000.
Byl jsi s ním na cestě kolem světa nebo co?
Nevyjíždím mimo město. Nerad řídím.
Jel s ním v poslední době někdo?
Nikdo. Ne. Bylo jenom moje a Boady. Nikdo jiný v něm nejezdí.
Nemám to auto umýt? Takhle s ním žádnou neulovíte.
Venancio, nevíš, jestli s ním Boada jezdil hodně sám?
Jednou za měsíc s ním na tři dny zmizel.
Myslel jsem, že to víš.
-Slyším to poprvý. -A víš, kam jezdil?
Ne.
Ukaž.
-Boada měl stejný. -Boada, já a všichni ve městě.
Chodíš často do Charli's, Venancio?
Kdykoli můžu. A dokud mi stačí peníze.
Ale míň než Boada. Ať odpočívá v pokoji, chudák.
Boada tam byl pořád. Byl to jeho druhý domov.
Nechodil jsem tam s ním. Ke konci bylo těžký s ním držet krok.
Něco ti řeknu. Dlouho jsem nikde nebyl.
-Máš odpoledne něco v plánu? -Já?
Jo, domluvil jsem se s Bárbarou Rey.
Ahoj, brouku.
-Pivo. -A pro toho kolouška?
Protože nemáš vychování,
tenhle koloušek ti to tady zavře.
Dobře, dobře, drsňáku.
Člověk se musí v životě trochu pobavit, ne?
Dej mu koňak.
Pití...
a drobný zpátky.
Co to je?
Úplatek. Určitě podplácela Boadu a chce v tom zvyku pokračovat.
Rádi bychom se tě zeptali na toho druhýho. Boadu.
Na toho mrtvýho? Se mnou moc nemluvil.
V posledním roce vždycky chodil za Miriam.
Byli jako dvě hrdličky, jestli mi rozumíš.
Mám ji zavolat?
-Ahoj, zlato. -Ahoj.
Prý se mnou chceš mluvit.
-Já ne. To on. -Vezmi ho nahoru. Bude to na podnik.
Jsi fešák. Pojď nahoru, užijeme si.
Chci si jen promluvit.
Jo, promluvíme si. Promluvíme si.
-Přinesl jsi mi dáreček? -Jaký dáreček?
José Luis mi vždycky nosil dáreček.
-Magický prášek. -Heroin?
Heroin...
Trochu bych tu ještě měla mít.
Tady je. Co to děláš? Já už si nepíchám.
Myslíš si, že jsem sjetá? Jenom nosem a trošičku.
Uklidní tě to. Přijdeš mi moc upjatej.
Co to děláš?
Nechám si to, dokud neodpovíš na moji otázku.
Ty jsi ale hajzl.
Jak chceš. Potulovat se bez papírů, a ještě v týhle době, je na pytel.
A zkurvysyn.
Hele, on, Boada, taky to bral?
Koks, když byl,
prášky a pořád chlastal, uměl žít.
Ale heroinu se nikdy nedotknul.
Znáš ty dva, co jsou s ním? Podívej se.
Neznám. To je Bilbao. Náměstí San José.
V Bilbau jsem pracovala dva roky, když jsem byla mladá.
José Luis do Bilbaa jezdil často.
Vozil odtamtud matroš. A víš, proč to vím?
Protože když přijel, dal mi dáreček.
Takže on prodával?
Ne. Dával jenom mně, trošičku.
Aha. A jak to víš?
Když se se mnou pomazlíš, jako bych byla tvoje holka,
řeknu ti tajemství.
Navrhnu ti něco jiného.
Když mi to tajemství prozradíš, vrátím ti občanku.
Jednou mi řekl, že tyhle sračky jsou jenom pro cikány.
-Pro cikány? -Jenom pro cikány.
-Seš si jistá? -Jo.
Poslyš...
To, co předtím říkala madam...
O tom pozvání. Pořád platí?
Samozřejmě, zlato.
Nemyslím pro mě. Pro kamaráda.
Andrési! Vedu posily!
V sobotu večer máma říká zůstaň.
V sobotu večer se u ní nezdržím.
Dobrý den, páni inspektoři. Máte se?
Policejní sbor se přišel potěšit?
Dovolte mi, abych vzdal hold španělskému gentlemanovi.
-Ať žije Španělsko! -Ať žije!
-Co ty tady děláš? -Nic. A ty?
-Pracuju. -Jasně.
A co noha, inspektore?
Propříště, do kulek se nekope, ty se střílí.
Má úcta.
-Odkud znáš toho usmrkance? -Je to můj syn.
Pojď sem, pomoz mi. To je ono.
Opatrně.
Jen klid. Jen klid. Tak. Nastup si.
Pojď.
Tak kde je?
Vážně žiješ tady?
Tady!
Tady je. Napij se.
Vítej na Albatrosu.
Colombo?
Nevíš, jestli měl Boada nějaký pletky s ETA?
Cože?
Vozil z Bilbaa drogy. Věděl jsi to?
Boada v Bilbau pracoval předtím, než přišel sem.
Ta fotka je z tý doby.
Měl tam kamarády, kontakty, ale nic víc.
ETA! Boadu tyhle bojůvky nezajímaly.
Na. Napij se. Na.
Něco ti řeknu. Vím, proč mě tahle sračka dostala.
-Vím, proč to mám. -Protože hulíš jak fabrika?
Ale houby. Mám ji, protože jsem zamlčel spoustu věcí.
Protože jsem zbabělec.
Plnil jsem rozkazy, pomáhal jsem zametat věci pod koberec,
a pak jsem sklopil hlavu.
Tyhle věci se v tobě ukládají.
A jak jde čas, začneš uvnitř hnít.
Musím jít.
Ty hodinky bys neměl nosit. Ty ne.
Můžu vědět, kde jsi byl? Měla jsem strach.
Zase jsi pil. To je hnus.
Dostal jsi pozvánku od svých německých kamarádů.
Nemám nic na sebe, Andrési.
No, je to až za měsíc. Něco vymyslím.
Lolo.
Klaus Dreyer, správce Dreyer Bungalows,
si vás dovoluje pozvat na Jarní slavnost
Moc ráda vás vidím, paní.
Děkuji.
Vidíš to tady. To je ale luxus!
Podívej se.
Všichni tu vypadají jako ze žurnálu.
-A ty jsi sem nechtěl jít. -Za půl hodiny odcházíme.
Nikoho tu neznám, Andrési. Musíme mít kontakty. A tihle lidé...
Tihle lidé se nám hodí.
Díky.
Je to tu krásné. A tak vkusné.
-Jdeme, Lolo. -Ne, Andrési.
Tohle mi nemůžeš udělat.
Panebože, to je nádhera!
Promiňte? Nerozumím...
-Že máte moc krásné šaty. -Díky.
A že mi musíte dát kontakt na vaši švadlenu.
Švadlenu? Ale vůbec ne. Ušila jsem si je sama.
Před svatbou jsem byla švadlenou. Vlastně učnicí.
-Máte moc dobrý vkus. -Díky.
Nádherné. Käthe Bauer, těší mě.
Já jsem Dolores. Těší mě. A tohle je můj muž, Andrés.
-Těší mě. -Dobrý večer.
-A tahle krásná holčička? -Řekni ahoj. Pozdrav paní.
-Ahoj. -Ahoj.
To je Jürgen, můj muž. To je Dolores a... Andrés.
Andrés.
-Ahoj, Dolores. Ahoj, Andrési. -Zdravím.
Tohle je první Führerovo výročí, kterého jste se zúčastnili?
Tihle blázni ho slaví každého dvacátého dubna už od...
Ani nevím. A čemu se věnujete? Smím-li se zeptat.
-Jsem policista. -Práce budoucnosti.
Já se zabývám nemovitostmi.
Jsem ve vašem krásném městě už deset let.
Zpočátku bylo těžké se prosadit, ale firma se postupně rozvíjí.
Máme již několik bytových domů
a rozšiřujeme se do Calpe, Altey a Benidormu.
V této zemi začínáte mít velmi silnou demokracii.
A to je dobré pro obchod, Andrési.
Nepřemýšlel jste někdy o investování?
Ne.
No, kdyby náhodou ano, vsaďte na cihlu.
Je to nejbezpečnější obchod. Věřte mi.
Pokud se rozhodnete, neváhejte nás kontaktovat.
Rádi vám pomůžeme. Je třeba se vyvíjet.
PROMOSOL NABÍDKA NEMOVITOSTÍ
Pouze hlupáci zůstávají vzadu.
Copak jsme tu na pohřbu?
-Alte Kameraden! -Alte Kameraden.
Prosím!
Tohle je pěkně bláznivý Němec.
Na zdraví!
-Jdeme. -To nemyslíš vážně!
-Odcházíme, Lolo. -Počkej, kde je dítě?
Kde je holka?
Nevím, před chvílí tu byla. Zlatíčko, kde jsi?
Holčičko! Holčičko!
Na zdraví!
Haló? Zlato!
Zlato! Co tady děláš?
To jste vy! Máte moc sympatickou dceru, Andrési.
Ahoj, tati.
Pojďte, posaďte se k nám.
Musíte na to její kolínko dávat pozor.
Je to sice jen lehká osteomyelitida, ale je třeba ji mít pod kontrolou.
-Dítě! -Co to do vás vjelo?
-Panebože, kde jsi byla, zlato? -Záhada je konečně vyřešena.
-Odcházíme! Hned teď. -Andrési, jste v pořádku?
Můžu vědět, co ti je?
Co? Kam chceš teď jít, Andrési?
Colombo! Colombo? Colombo, jsi tam?
Colombo! Colombo! Colombo, vzbuď se!
Co? Kolik je hodin?
Je ti povědomý? To je Klausův otec.
Gerard Dreyer, postavil ty bungalovy.
Z nenápadného důstojníka gestapa
se během války vypracoval
na vedoucího dopravního oddělení SS
a stal se pravou rukou Adolfa Eichmanna,
který byl zodpovědný za takzvané konečné řešení.
Vlastnoručně podepsal rozkazy, na jejichž základě byly tisíce lidí
odeslány do vyhlazovacích táborů.
V Norimberku odsouzen v nepřítomnosti k trestu smrti.
A toho poznáváš?
Tady mu je teprve pětadvacet, ale dnes byl na večírku.
Všichni mu říkají Oscar,
ale ve skutečnosti se jmenuje Otto Heckel.
Byl to Untersturmführer,
který byl v Nizozemsku odsouzen na doživotí
za zločiny proti lidskosti.
Byl vůdcem Černých tulipánů, kteří se specializovali na represe.
Byl přímo zodpovědný za zastřelení tisíců lidí v Amsterdamu.
A tenhle tady? To je...
Tenhle materiál sbírám už roky. Zapisuju si každý příchod a odchod,
identifikuju vrahy.
A tenhle? To je...
Bingo. Velká ryba. Doktor Aribert Heim.
Spolu s osvětimským lékařem Josefem Mengelem
patří ke třem nejhledanějším nacistům planety.
Doktor Heim byl lékařem
v koncentračním táboře Mauthausen.
Byl známý svými zvrácenými experimenty,
při nichž používal vězně jako pokusné králíky.
Je obviněn ze zabití a mučení tisíců lidí,
zejména dětí.
Během války byl známý jako "Doktor Smrt",
ale španělští zajatci mu říkali "El banderillero".
Podívej. V tomhle článku vězeň z tábora vysvětluje,
jak byl on a dalších 29 vězňů osobně otráveno Heimem
injekcemi benzínu aplikovanými přímo do srdce.
Heim si zjevně liboval
v utrpení svých obětí.
A co s tím vším chceš dělat?
Počkám. Až dosud byla demokracie jen parodií,
divadýlkem, které nás mělo přesvědčit, že se věci změnily,
ale u moci jsou stále stejní lidé.
Zatím se nedalo nic dělat,
ale po volbách se to rychle změní.
A skutečně se to změní. Pak přijde náš čas.
Do té doby můžeme dělat jen jedno, čekat.
Čekat.
CHLÉB, PRÁCI A SVOBODU
V žádném případě tady naše dcera nebude žít
s umírajícím člověkem. Zbláznil ses?
Andrési, můžu vědět, co to děláš?
Dívej se na mě, když s tebou mluvím!
Nekřič na mě. Budu u něj, dokud mu nebude líp.
A když se to nezlepší, tak taky.
Zlato, táta bude teď pár dní pryč.
Ale má tě moc rád. Ano? Dej mi pusu.
Kam jdeš, Andrési? Kam jdeš?
Jestli těmi dveřmi projdeš, tak už se nevracej. Andrési!
Za bouřlivého potlesku bylo vyvěšeno čtyřiadvacet vlajek
reprezentujících čtyřiadvacet zemí
účastnících se letošního mistrovství.
Tento okamžik v sobě nese skryté poselství míru...
Nedošel bys mi dolů pro cigaretu?
-Pro jednu. -Ne.
Přepni to.
A zde vidíme poněkud drsnější společenství.
Tohle je lepší? To snad ne.
Budeš se muset z téhle země odstěhovat, jestli nesnášíš fotbal.
Na chodbách nemůže být tolik lidí.
Takhle se tu nedá pracovat!
-Dobrý den. -Promiňte. Dobrý den.
Zdravím.
Promiňte, ale takhle je to už několik dní. Jak vám je?
Dobře.
Za poslední týden umřeli další dva chlapci.
Také cikáni. Akutní abstinenční syndrom.
Ten dnešní si podřezal žíly.
Kdybychom nebyli tam, kde jsme,
řekla bych, že jde o plnohodnotnou etnickou čistku.
Nechápu, proč to vypadá,
že heroin v tomhle městě berou jen cikáni.
Protože jim ho dávali.
Prodávali jim ho za hubičku. A ten, kdo to dělal, už tady není.
-Jak to? -Protože je mrtvý. Byl to Boada.
Schovej to, jde sem fízl.
Podej mi to, no tak. Dej to sem.
Budeme si chvilku povídat.
O čem si budeme povídat, když nic nevíme?
Popovídáme si o poldovi, kterého tady zabili,
a který vám vozil matroš.
My ale vůbec nic nevíme! Co je?
Chcete na nás tu jeho smrt hodit?
-Tohle jsem neřekl. -Nejsme tak sjetý,
abychom vraždili policajty.
Už takhle je toho na nás dost.
Strejdo, už jsou tady, už přijeli!
To nemůžete! Jsou to naše domy!
Vidíš, brácho? Už začali.
To je hrůza!
Gádžové, nejdřív jste nám zkazili naše děti,
a teď nás vyháníte z našich domovů!
Panebože, co teď budeme dělat?
Kde budeme žít? Jsou to naše domy!
Můj dům, moje děti!
Co teď budeme dělat, panebože!
-Jak ti je? -Je mi hrozně blbě, šéfe.
Nasedni si do auta, odvezu tě do špitálu.
Tam ti něco dají.
Jak běžel čas, s Andrésem jsme se vídali čím dál víc.
Prakticky každý den přicházel za svým kolegou
a trávil s ním celé hodiny.
Někdy dokonce zůstal celou noc.
A jednoho odpoledne, ani nevím jak a jakým způsobem...
Tomu já rozumím, ale stejně...
-Ahoj, Andrési. -Ahoj!
Budeš tu s Juanem přes noc?
Jo. Budu s ním co nejdéle. Nechce být sám.
Nikdo nechce být sám, ne?
Nikdo.
Hele, vlastně bych se docela rád provětral.
Nezajdeme potom na skleničku?
Ty mě zveš na rande?
Ráda si představuju, že když se dívám na noční oblohu,
vidím vlastně minulost.
Jak to?
Polárka je od nás 400 světelných let.
Takže co vidíš teď,
se na ní stalo před hrozně dávnou dobou.
Protože takovou dobu trvá cesta světla k nám.
Když jsem byla malá, bral mě otec na pláž na ryby
a vyprávěl mi o hvězdách. Připomínají mi ho.
Když jsem byl malý, taky jsem se rád díval na oblohu.
-Vážně? -Jo. Zíral jsem na ni celý hodiny.
Řekli mi, že tam nahoře jsou moji rodiče.
Prozkoumával jsem celou oblohu, doufal jsem, že je tam uvidím.
Zemřeli?
Nikdy jsem je nepoznal.
Vyrůstal jsem v Paracuellos del Jarama.
V sociálním centru. V děcáku.
Hrůza.
Nebylo to lehké. Ale nic jim nevyčítám.
Bez nich bych nebyl nikým.
Poskytli mi vzdělání.
Mohl jsem vystudovat mechaniku, a pak vstoupit do sboru.
To je mi líto.
Muselo to být kruté. Ani si to nedokážu představit.
Vodíš si na tuhle kocábku hodně ženských?
-Evo. -Co to všechno je?
Podívej.
VĚZEŇ PŘEŽIL INJEKCI OD DOKTORA SMRTI
Benzín vpíchnutý do srdce. Říká ti to něco?
Oblíbená činnost doktora Heima alias Doktora Smrti.
Panebože, ale to...
Tenhle a všichni ti parchanti jsou tu už léta.
Vyhřívají se tady u nás na slunci. A Boada pro ně pracoval.
V podsvětí v Bilbau sehnal heroin.
A tady ho rozdával cikánům,
čímž ničil celou jejich komunitu. Oni pak přiměli radu,
aby jim dala zelenou k demolici chatrčí
a výstavbě sídliště, které prosazovala
tahle realitní společnost. Promosol.
A víš, kdo za tou společností stojí? Tihle všichni.
Pro jednoho z nich si přišli Izraelci.
Pravděpodobně pro Heima. Je to velká ryba.
Ale počkej, jedné věci nerozumím.
Jaké?
Proč zlikvidovali Boadu, když pro ně pracoval?
Rafo, nech už toho a pojď mi sem pomáhat.
Není nic vidět.
Tak!
Stačilo přidat kontrast, ne jas, hlupáci!
-Aby to zářilo jako ty. -Podívejte!
Vypadají jako opice! Jsou to indiáni z pralesa!
Chybí jim bederní rouška a oštěpy!
Španělsko, do toho! Dejte si je k obědu!
Španělsko, do toho!
Jdi se dívat.
-Vážně? Ty se nekoukneš? -Jdi.
Díky.
Jeden ptáček zpíval, že se prý chodíš vyptávat
a strkáš nos do uzavřenýho případu.
Víš, o čem mluvím?
Nerad něco říkám třikrát,
a tohle je naposledy, co ti to opakuju.
Nech toho, nebo budeš litovat.
Nic na to neřekneš?
Ale ne!
Co to vyvádí?
Gól!
... jsme svědky vzpoury rozvojových zemí.
Nejdříve to byl Kamerun, který dokázal remizovat s Peru,
poté Honduras s domácím Španělskem...
Myslel jsem, že fotbal nesleduješ.
Co ti je?
To není dobrý, to není dobrý.
Počkej! Pomozte mi, prosím!
Hrozně krvácí! Tady. Opatrně.
-Dobrý? Opatrně. -Tak, jen klid.
Nic se neděje.
-Utíkej! Zavolej doktora! -Už běžím!
Doktore!
Hej! Počkej! Ne! Počkej!
Stůj! Kam si myslíš, že jdeš?
Přišel jsi za svým otcem, ne? Tak proč nejdeš nahoru?
-Za nikým jsem nepřišel. -Jen ses tu procházel?
Nepřišel jsem za ním. Je to zbabělec a komouš.
Nemáš ponětí, jaký tvůj otec je. Rozumíš?
Můžu jít?
Nechal bych si uříznout ruku, kdybych mohl mluvit se svým tátou.
I kdyby to bylo jen pět minut. Dej na mě.
Můžu jít, nebo mě zatknete?
Nevím. Udělal jsi něco?
Musíme ocenit zákroky honduraského brankáře.
Podívejme se, jaký dopad měla tato remíza
na španělský národní tým.
Spojíme se s Valencií, kde nám řeknou více...
Dobré odpoledne ze Saleru. "Noční můra z Hondurasu"
byl titulek článku o tom, co se včera stalo
na stadiónu Luise Casanovy.
Hondurasané stále těží z velkého odhodlání celého týmu.
Tohle teď sledují všichni.
Přepni to.
Není nutně nebezpečná.
Ovšem zcela jiná situace je u černé vdovy...
Tohle?
... která se velmi podobá běžnému pavouku,
ale její kousnutí může být smrtelné.
Samečka černé vdovy ukázat nemůžeme,
protože jak bývá zvykem, černá vdova ho po koitu sežrala.
Vdova. Vdova!
Colombo! Víš, kde bydlel Boada?
Jaká vdova?
No to snad ne, bydlím hned naproti.
-Co tu děláme? -Hledáme jeho byt.
Tady. José Luis Boada, Rosario Fernándezová. Byt B.
Jdeme.
-A já mám jít s tebou? -Jo, jdeme.
-Co jí mám říct, Andrési? -Jen pojď.
Zazvoň.
Znovu.
Nikdo tam není. Co teď?
Jdeme tam.
Jak se tam dostaneme?
To ses naučil na akademii?
Na vysoké škole života. Jdeme.
Je dost jasné, že se odstěhovala, ne?
-Co hledáme? -Cokoli.
Něco, co nás zavede tam, kde teď bydlí.
-Andrési? -Co?
-Podívej. -Co? Co to je?
Fenobarbital ve velkém množství.
Je to velmi silné hypnotikum na úzkost a depresi.
Ta žena je na tom špatně. Je závislá.
Ať už je kdekoli, tohle musí brát i teď.
Musí mít stále stejného psychiatra, který jí to předepisuje.
Takže musíme najít jejího psychiatra.
Jo, ale tady žádný není.
Určitě ji posílali do nemocnice v Alicante.
Budou tam mít její kartu?
Pokud jí nedávno něco předepsali,
možná že i aktualizovali její složku.
Dobrý doktor by to určitě udělal. Ty bys to udělala?
Jsem výborná doktorka.
Jdeme!
Je to tu dost hlídané. Všude samé kamery.
Co chceš dělat? Jak se tam chceš dostat?
Znám jeden způsob, který může fungovat, ale taky nemusí.
Jaký?
-Kdo je? -Já.
Račte.
Tudy, prosím.
Je to tu hezké. Kolik to tady tak může stát?
-Jsou tady, paní. -Díky, Víctore. Můžeš odejít.
Pojďte dál, posaďte se.
Ženská si najme sluhu, aby ji sem tam obšťastnil,
a ono se ukáže, že je ženštější než Paloma San Basilio.
Večer sem chodí jeho přítel a dělají to v bazénu
a myslí si, že nic nevím. Alespoň se na ně dá koukat.
Vy jste policista?
Nastoupil jsem po Josém Luisovi, vašem manželovi.
Vidím, že sboru ta změna prospěla.
S čím vám mohu pomoct?
Dost jste investovala do bezpečnosti.
-Koho se bojíte? -Zlodějů.
Policii moc nevěřím.
S jedním jsem žila celý život.
Věděla jste, že José Luis pracoval pro Němce?
Mám důvod domnívat se, že se ho zbavili oni.
A než ho zabili, tak ho opakovaně mučili.
Jste taky od policie? Nevypadáte na to. Vy jste studovaná.
Kéž bych já mohla studovat, ale v mé době to bylo vyloučené.
Nevypadáte moc překvapeně.
Jasně, že ne. Nic z toho, co dělal, mě nepřekvapuje.
Dřív takový nebyl, ale stal se z něj stejný parchant jako oni.
To místo vás změní, uvidíte.
Němci platili tak dobře, že jste si to všechno mohli koupit?
Ha! Nechali nám byt, to jo. A ten tlusťoch,
ten Němec, Klaus, mu koupil krásné zlaté hodinky.
Ale platili mizerně.
Každý by chtěl peníze, ale pro něj nic neznamenaly.
Kromě toho, že byl opilec, byl taky děvkař, a to něco stojí.
Tenhle dům jsem si koupila za své úspory,
za to, co jsem měla našetřené pod matrací.
Je snad zločin chtít žít trochu líp, sakra?
Luxusní zboží, speciální edice Chanelu.
Koupila jsem to v Paříži. Ach, Paříž!
Nádherné město. Byla jste tam?
Na, ale ráda bych.
Líbilo by se vám tam. Butiky, restaurace, nedá se to...
-Kdy jste tam byla? -Kde?
V Paříži. Upozorňuji vás, že si to můžu lehce ověřit.
Před dvěma měsíci, nakupovala jsem tam o víkendu.
Jít nakupovat je taky zločin?
Colombo.
-Nedokážeš ho nechat být, viď? -Co?
Ten případ. Vím, že nedokážeš.
Expósito.
Tak se říkalo dětem odloženým v sociálním centru.
Expósito.
Ukradli vám tam všechno, vaše příjmení, vaše dětství.
Nejsi hloupý, Andrési.
Víš, že tam byly zavřené děti rudých,
zastřelených, těch, kteří prohráli válku.
Víš, že Němci jsou stejní sráči.
Proto toho nedokážeš nechat.
Všechno je tady. Jména, data...
Chci, abys to udělal.
Abych udělal co?
Chci, aby to všichni věděli.
Až vyhrajou socialisti, přijde náš čas.
Řekni mi, že to uděláš. Slib mi to.
Udělám to.
Dobře. Dobře.
ODMĚNA ZA DOPADENÍ ARIBERTA HEIMA
KOMUKOLI, KDO POSKYTNE INFORMACI
VEDOUCÍ K DOPADENÍ ARIBERTA HEIMA
Ten zmetek.
Izraeliti nebo Izraelci,
nebo jak se jim sakra říká, měli pronajaté auto
na jméno pařížské firmy, která prodává vysavače.
Pak jsme byli u té vdovy, a zase Paříž.
Odpověď je Paříž. Čti.
"Wiesenthalovo centrum nabízí odměnu 500 000 dolarů každému,
kdo poskytne vodítko
k nalezení Ariberta Heima."
Vdova se z Paříže vrátila nejen s parfémy.
Vrátila se i se sedmdesáti milióny, Evo.
Boada se už nechtěl dívat na to, jak mu pod rukama
procházejí kufříky, aniž by nějaký skončil u něj.
Němci se k němu chovali dobře. Byt, hodinky...
Občas prachy za převoz drog.
Ale on chtěl o hodně víc.
Vyhrožoval, že je udá Židům.
A taky to udělal. Proto ho zabili.
Tak to bychom měli. Případ uzavřen.
Ne. Žádný uzavřený případ. Nevíme, kdo to udělal.
Víme to. Právě jsi to řekl. Němci.
Nakonec jde vždycky o jediného člověka.
Člověka, který zmáčkne spoušť.
Nebo který píchne injekci.
Předám Paříži veškeré Colombovy informace.
A udělám to zdarma. Ne jako ten mrtvý.
Andrési. Nechci, abys v tom pokračoval.
Nech toho, prosím. Poslouchej mě.
Nerada bych o tebe přišla.
Ne, Evo. Svět je plný malých parchantů,
kteří si nikdy nedají pokoj.
Jsou otravní, ale zvykneme si na ně.
Ale o ně zas tak nejde.
Existuje ještě jeden druh parchantů,
velcí parchanti.
A zdá se, že jsem se dostal do města, kde se většina z nich skrývá.
A já odtud neodejdu. Nechci je mít tady.
-Andrési. -Co?
Nic.
Už budu muset jít. Čekají na mě.
Já zůstanu.
Tohle je ta obrovská změna!
Všichni z toho budeme mít prospěch.
A nejen my, ale i naši potomci...
Dej mi ji. Jsem na řadě.
Učte se.
Teď se nám ukáže mladej. Do toho.
Schválně, jestli umíš mířit stejně jako tvůj fotr.
Je to Lüger. Používali ho u Stalingradu.
Ne, ne, ne. Ať jde on. Dej mi ji.
Andrési, jsi tam? Andrési?
Kolikrát ti mám opakovat, že se říká: "K-1, tady centrála"?
Dobře. Tak teď.
Volám K-1. Opakuji. Volám K-1, tady centrála.
Dobře. Tady K-1. Přepínám.
Jde o Colomba. Volali z nemocnice. Přepínám.
A jeho rodině a přátelům i nám všem,
kteří jsme zůstali na tomto světě, dej,
ať se utěšujeme slovy víry, dokud nepřijde čas,
abychom se k němu spolu s tebou
připojili a radovali se z tvého věčného království.
Pochválen buď Ježíš Kristus.
-Amen. -Odejděte v pokoji.
Je to tvrdá rána, ale ty jsi silný.
Navíc teď ses stal hlavou rodiny
a musíš se postarat o svou matku.
Nějakou neděli si spolu zajedeme do Alicante na býčí zápasy.
Smrt kolegy Andrése velmi zasáhla.
Změnil se. Byl tím případem úplně posedlý.
Začal hledat stopy, všímal si detailů.
A pak přišel den, kdy se to všechno stalo.
Bylo to během finále mistrovství, jednoho červencového odpoledne.
Bylo to finále bez napětí, protože nás vyřadili už ve čtvrtfinále.
Zápas nikoho nezajímal. Vlastně ano, cizince.
Němci a Italové šíleli.
Dělej, sakra.
Kam to sakra jdeš?
Ani hnout! Ani hnout!
Pitomče. Ani hnout, sakra!
Ani se nehni.
Stůjte!
Uhněte! Zpátky!
Tady! Rychle! Tenhle!
-Ani hnout! -Nestřílejte, prosím!
-Nehýbu se. Nic nedělám. -Ani hnout!
Vypadni!
-Tady! -Nehýbej se, sakra!
Do prdele.
Do háje.
Sakra! Sakra!
Vždyť je to obyčejná sto dvacet sedmička, já se poseru!
Do prdele!
Tak. Pojď sem.
Ani hnout, šmejde! A je to...
Jo, byl jsem to já. Boada nebyl feťák.
Píchli jsme mu injekci do ruky, abychom zjistili, jak bude reagovat.
Ten večer jsem se nechal trochu unést.
Udělal jsem to moc rychle.
Doktor mi pak řekl, že to musím dělat hezky pomalu.
Podívej se na mě, hajzle.
Podívej se na mě, chci to vidět. Do prdele.
Řekni mi, že to uděláš. Slib mi to.
... teď zemřeš.
Připrav se, protože teď zemřeš.
Ať krev všech jejich mrtvých potřísní krev vašich živých,
krev vašich dětí a krev dětí vašich dětí!
Řekni mi, že to uděláš. Slib mi to.
Hajzle! Zrádce!
Slib mi, že to uděláš.
Do prdele!
Dotkni se jí. Dotkni se jí, a zabiju tě.
Vylez.
Klíčky! Dělej.
Rudej sráči!
Co se stalo?
Nevím, jak to dokázal,
ale ani ne za pět minut donutil Andrés toho vraha mluvit.
Přiznal se k vraždě Boady, kterou si objednal Klaus,
a že mu za to dal Mercedes.
Vrací se! Vrací se!
Papíry od auta na jméno toho Němce byly stále ještě
v přístrojové desce.
To stačilo k tomu, aby na něj byl vydaný zatykač.
Sakra!
Carlosi Dreyere, zatýkám vás
za spoluúčast na vraždě Josého Luise Boady.
Andrési, mám právo na advokáta.
Jdeme.
Takže s nimi skoncoval? Uzavřel ten případ?
Ne.
Proběhl soud, to ano.
Ale Andrés moc dělat nemohl.
Protože neměl dostatek důkazů.
Spálili je.
Klaus a jeho pomocníci byli zproštěni viny,
protože Němci si najali
nejlepší advokátní kancelář v Madridu.
Andrés zůstal sám. Doprovázela jsem ho, kdy to jen šlo.
Sehnala jsem mu právníka,
starého přítele, který dělal, co mohl.
Na konci procesu byl Andrés na dně, nemohl ani mluvit.
Ne, prosím, opravdu k tomu nemá co říct.
Pamatuju si, že jsem jednomu novináři zodpověděla pár otázek,
proto existuje ten článek. A proto jste tady.
-Muselo to pro něj být strašné. -Ano.
Přišel o práci, samozřejmě.
Ale nejhorší pro něj bylo, že přišel o svou dceru,
kterou miloval nade všechno na světě.
Jeho žena mu ji vzala.
Odešla s ní, aniž by mu řekla kam.
Je to noc vítězství.
Z okna paláce zdraví Felipe González a Alfonso Guerra
své příznivce, kteří jsou nadšeni volebním vítězstvím socialistů.
Volební výsledky se oslavují na mnoha místech hlavního města.
Ale i přes to všechno to něco dobrého přineslo.
Když se ohlédnu zpátky, musím přiznat,
že pro Andrése to bylo přeci jen malé vítězství.
Němci se přestali cítit bezpečně
a odjeli ze země.
Spousta jich zůstala.
Dokonce jich pár potkávám tady ve městě.
A co se stalo mezi vámi a Andrésem?
To víte, život.
Přestali jsme se vídat.
Vzpomínám si, že jsem ho viděla někdy po procesu.
Ale už si to moc dobře nepamatuju.
Celé to léto si moc dobře nepamatuju.
Ano, socialisté vyhráli volby.
Přišla změna, všichni o ní mluvili.
I když popravdě řečeno,
zatím nevím, co se změnilo.
No, pro vás se věci změnily.
O pár dní později jste byla jmenována primářkou pneumologie
v nemocnici v Alicante.
A o několik let později jste se stala ředitelkou nemocnice.
Došel čaj. Mám ohřát další vodu?
Ne, díky. Už musím jít.
Chci dorazit do Madridu ještě před setměním.
Opravdu nevím, jak vám poděkovat za všechno,
co jste mi řekla. Je to neuvěřitelný příběh.
A ten muž, Andrés, musel být opravdu výjimečný.
Musel? Andrés stále žije. Ano. Zůstal v Denii.
Všichni ho tam znají. Bydlí v přístavu.
Opravuje tam lodní motory a tak různě.
VOLTE RAFAELA DÍAZE NAVŽDY ŠPANĚLSKO
Andrés?
Jo, to jsem já. Počkejte chviličku.
Co pro vás mohu udělat?
Ahoj, tati.
Každé dvě nebo tři generace, když paměť vybledne
a zmizí poslední svědci předchozích masakrů,
rozum se zatemní a objeví se další lidé, kteří páchají zlo.
České titulky Lukáš Krejčí Iyuno-SDI Group 2022