Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Bună ziua?
Bună ziua? Eva Vidal?
Sunteţi doctor Eva Vidal?
Uite, dacă vrei să-mi schimb distribuitorul, mi s-a luat...
Nu, nu. Scuze. Sunt jurnalistă.
Voiam să vorbesc cu dv.
Spitalul din Alicante nu a vrut să-mi dea nicio informaţie.
Am adresa dv. de la Facultatea de Medicină.
Lucrez pentru un ziar online, El Universal.
Aţi auzit de el?
Nu prea stau online.
Chiar mai puţin de când m-am pensionat.
De ce mă caută o jurnalistă?
Scriu un articol despre ce s-a întâmplat în Denia în anii '80,
am văzut numele dv. într-un articol din acea perioadă.
Un articol scurt în ziarul Información.
Uitaţi, aici.
Numele dv. apare lângă cel al unui poliţist.
Şi aş vrea să ştiu dacă l-aţi cunoscut.
Se numea Andrés Expósito.
Bazat pe o poveste reală
Înlocuitorul
Andrés!
Ăştia doi strică toată excursia.
Nu pot să-l dea mai încet?
Nu înţeleg.
De aproape două ore fac gălăgie!
Nu poţi să faci ceva?
Cum ar fi?
Nu ştiu, dar fă ceva.
Slavă Cerului! Mult mai bine.
Ce le-ai spus?
Nimic.
Uite, tată. Uite!
E Naranjito.
Miroase urât aici!
Andrés, asta e o văgăună!
Ai văzut locul ăsta?
Sufrageria!
Dacă-i poţi spune sufragerie.
Uite!
Vederea spre mare! Poftim.
Ce tupeu au, Andrés. Chiar au.
De câte ori nu ţi-am spus să nu plăteşti în avans?
Hei! Potoleşte-te!
Ai grijă cu genunchiul. Te doare azi?
Tati, vreau la plajă!
Nu putem. Apa e încă foarte rece.
Dar dacă eşti cuminte,
duminică mergem să ne jucăm în nisip.
- Vrei? - Da.
Promit.
Echipa de mutări va ajunge curând. Trebuie să-i plătim.
- Unde te duci? - La muncă.
Bună!
Fără două poze şi un certificat de naştere...
Inspectorul mă aşteaptă să încep slujba.
Mă numesc Mari Carmen.
Dar îmi poţi spune Marica.
Pe aici.
Îţi pot aduce ceva mai târziu? Cafea?
- Mereu aduc ceva la 6. - Perfect.
- Fără cofeină? Cu lapte? - Espresso dublu, fără zahăr.
Ca José Luis.
În capăt, pe dreapta.
Da?
Sunt Andrés. Înlocuitorul.
Andrés Expósito.
Prefer Andrés. Doar Andrés.
Bine. Andrés.
Juan Bonfill.
Bine. Intră.
Te aşteaptă şeful.
E acolo.
El e tipul nou. Abia a ajuns aici.
Domnule...
- Cum a fost drumul? - Bine, domnule. Destul de calm.
Eşti noua doamnă de aici.
El va fi ajutorul tău.
E cam idiot, dar e poliţist bun.
Uite-l. A făcut 136 de arestări anul trecut.
Spre deosebire de tine.
Anul trecut a adus trei.
Unul, pentru că striga pe stradă.
Era omul cu butelii.
Ei bine, trebuie să plec.
Columbo... Arată-i unde e locul lui şi pune-l la curent.
Nu e aşa de palpitant ca în capitală.
O să te plictiseşti aici.
Noroc!
Ei bine...
Măcar sunt bun la ceva, chiar dacă sunt doar un exemplu negativ.
Aici va fi biroul tău.
Ţi-a spus Columbo.
Da, mereu îmi spune aşa pentru că mereu sunt un dezastru.
Tu vei fi partenerul meu, deci...
Dimineţile, barul de pe colţ, de la 9 la 2:00.
Şi după-amiezile, hârţogărie.
Nu patrulăm?
Ba ieşim, dar...
...nu foarte des.
Nu se întâmplă nimic aici.
El e José Luis?
A fost găsit mort.
Ce s-a întâmplat cu el?
Avea...
- ...urme de injecţii pe braţ. - Heroină?
- Un inspector? - Cazul a fost încheiat.
Continuă să mergi către mare.
Oricând putem, trebuie să verificăm germanii.
- Ce trebuie să facem aici? - Nimic.
- Cum adică nimic? - Monitorizăm.
Monitorizăm ce?
Din ordinele inspectorului-şef.
- Hei! Nu văd! Închide-o! - Ce e?
Te uiţi altă dată.
Bună ziua!
- Trebuie să stăm mult aici? - Nu. Doar câteva ore.
Prieteni, ne vedem la anul...
Ce-i asta?
Vine încoace.
Stai liniştit.
Drum bun! La revedere!
Guten Tag, inspectore!
El e nou?
Da, e tipul nou.
- Andrés Expósito. - Andrés.
Andrés, Klaus.
Klaus Dreyer.
Andrés, bun venit în paradisul nostru!
Tuturor ne pare rău pentru predecesorul tău.
Dacă vrei să bei ceva, întreabă.
Bună treabă...
Şi multe mulţumiri.
Ne-a mulţumit.
Haide! Să mergem.
E destul.
Deja doarme.
Nu ţi-e frig?
Casa asta e ca un mormânt.
Şi umiditatea! Nu ştiu dacă o să mă obişnuiesc.
- Vino aici. - Nu. Serios. Sunt obosită.
Deci luni trebuie să începem să căutăm o şcoală pentru septembrie.
Trebuie să vedem şi ce doctor repartizează pentru fetiţa noastră.
Poate vom avea noroc de data asta.
Biata de ea...
Mi-a spus că a durut-o iar azi.
E aşa de frig...
Tati, uite, un castel...
Bună treabă!
Sună la sediu şi verifică un număr de înmatriculare.
- Bine. Când ai nevoie de el? - Ieri.
- Ai înţeles? - Da.
Bună ziua! Sunt Alberto, secţia Denia.
Da, cu Madrid. Biroul de înmatriculări.
E urgent.
Mersi. Aştept.
Credeam că eşti cu Columbo.
- E duminică. E vreo problemă? - Nu. Dar ştii cum e.
- Cum? - În unele weekenduri patrulează singur.
Sentinţa maximă de 30 de ani pentru trei ofiţeri militari:
lt.-general Milans del Bosch, comandantul general Armada Comyn,
şi locotenentul-colonel Tejero Molina...
Deci asta faci tu în weekend?
Nu am nimic mai bun de făcut.
...prezidează camera cu blazonul
Consiliului Suprem al Justiţiei Militare,
cu simboluri ale armatei şi ale justiţiei...
Nu eşti cam tânăr să bei aşa de mult?
Nu eşti cam bătrân să fumezi aşa de mult?
Ieri, un cuplu suspicios era acolo la pescuit.
S-au prefăcut că nu se cunosc.
Am notat numărul maşinii.
Este închiriată.
Contractul este pe numele unei companii care vinde aspiratoare în Paris.
Îţi sună cunoscut?
- Ai anunţat? - Nu era nimeni acolo.
Nu păreau a fi localnici.
Uite.
Cred că e vremea să înveţi cum stau lucrurile aici.
Nu suntem aici...
să monitorizăm germanii.
Suntem aici să-i protejăm.
Ne trimit să ne asigurăm că totul e bine.
Suntem doar...
câinii lor de pază.
Nimic mai mult...
Asta e.
Ei sunt din nou.
Ce faci? Hei!
Hei! Staţi o clipă!
Hei!
Stop! Stop!
Ieşi din maşină!
Acoperă-mă. Mă duc după ea.
Doamne!
Eşti bine?
La naiba! Da.
Da.
Sunt bine.
Nu-ţi face griji pentru mine. Du-te!
La naiba! Hei!
Nu te mişca!
La naiba! Opreşte-te.
Câine! Trădătorule!
Stop! Nu te mai mişca!
Mă dezguşti!
Nimeni nu ar face ceva aşa de josnic.
Fie ca sângele strămoşilor tăi să fie o pată pentru familia ta,
copiii tăi şi copiii copiilor tăi.
Hei...
Deci...
Da, frate! Slavă Domnului!
Erau străini.
I-au dus la Madrid.
Am o brichetă în buzunarul de la jacheta de acolo.
- Familia ta ştie? - Cine?
Soţia ta.
Soţia mea.
Ne-am despărţit acum cinci ani.
- Îmi pare rău. - Nu, nu...
Să nu-ţi pară. Cel mai bun lucru pe care l-am făcut.
Nu ar trebui să fumezi, mai ales aici.
- Bună dimineaţa! - Salut, doctore!
Nu, eu sunt doctorul. Ei încă sunt studenţi.
Vă rog.
Nu au mai văzut o gaură de glonţ.
- Sunt încântaţi. - Scuze.
Nu-ţi face griji, sunt obişnuită.
Juan, va trebui să mai stai câteva zile, să mai facem nişte analize.
M-ai auzit?
Da. M-am împuşcat în picior, nu în cap.
Da.
Sunteţi parte din familie?
Nu. Sunt un coleg.
Tot poliţist?
- Juan, familia ta va veni în vizită? - Nu.
Nu-ţi face griji.
Hei!
La naiba! Mă doare!
E o rană de glonţ. Deja au văzut-o patru dintre voi.
E serios, doctore? Va putea să meargă bine?
Da, piciorul o să i se vindece în câteva zile.
Glonţul a trecut prin talpă.
Dar i-am făcut o radiografie la plămâni.
Plămânii lui sunt cei mai urâţi pe care i-am văzut în ultima vreme.
Vreau să stea să-i mai fac nişte analize.
Mersi.
Eşti nou aici?
Da, sunt înlocuitorul inspectorului Boada.
- Ai aflat cine a făcut-o? - Poftim?
Nu contează.
Nu. La ce referi?
Când a ajuns legistul, corpul era deja în Alicante.
M-au chemat pe mine mai întâi să certific moartea.
Are urme de înţepături pe braţ.
Fix de asta aveam nevoie.
Ce ruşine...
Şefule, vrei să încep interogările, să...
Nu, nu... Termină aici şi trimite-i pe toţi acasă.
Dacă asta o să se afle, vai de noi.
Apoi am realizat că semnele erau recente.
Probabil, de la câteva minute după moarte.
Dar deja le spusesem colegilor tăi.
Urmele de înţepături de la dependenţii de heroină mereu arată semne de
inflamare, coji sau pustule.
Alea erau curate.
- Eşti sigură? - Da, desigur.
Legistul din Valencia a făcut analize de sânge.
Nu le-am văzut.
Dar jur că omul nu a avut un ac în el niciodată.
Cazul e închis. Clasificat ca un caz cu droguri.
Da, ştiu. Dar mai e ceva.
Când am examinat corpul, am găsit un alt semn.
Era mai mare şi mai adânc decât celelalte.
Chiar în inimă.
Cum se simte?
Bine, foarte bine. O să meargă în câteva săptămâni.
Slavă Domnului!
- A venit inspectorul? - E în biroul lui.
Nu, nu acel birou. Celălalt.
- Ce faci? - Bine, totul e bine.
Bună dimineaţa, domnule!
Olé, olé! Uită-te la toreadorul ăsta spaniol.
Ieri, singur cuc,
a răpus doi bandiţi mascaţi, doi tauri nărăvaşi.
Un om curajos. Nu ca socialistul care s-a împuşcat singur în picior.
Nu e vina lui. Arma lui nu are siguranţă.
Prostii.
Domnule, voiam să vorbesc cu dv.
Haide, Rafa... De băut pentru toţi.
Pentru toreador. Trăiască furia spaniolă!
Ai văzut asta?
După toată harababura, a venit jurnalistul din oraş,
dar nu scrie nimic aici.
Erau israelieni sau israeliţi, sau cum le-o zice...
Dar asta ştim doar noi doi, da?
Ce vor păţi? - Sun la Interior.
Se ocupă Madrid de asta.
Nu e treaba ta sau a mea.
Sigur ai tupeu.
Ai început bine, Expósito.
Avem nevoie de oameni ca tine în poliţie acum mai mult ca oricând.
Am vorbit cu Valencia.
Deja vorbesc să te promoveze.
Dacă o ţii tot aşa, vei fi cel mai tânăr inspector din Province.
La naiba! Am întârziat.
Hei, un toast!
Pentru poliţia spaniolă,
pentru acest bărbat
şi pentru Juan Gómez González, Juanito!
- Noroc! - Noroc!
Bine. Ai grijă.
A doua băutură e din partea casei.
- Arriba España! - Arriba! Arriba!
- Arriba España! - Arriba!
Trăiască Spania! O adunătură de fătălăi...
Arriba España!
- Cum se simte? - A avut noroc.
I-a trecut prin picior.
Slavă Cerului!
Hai, să mergem!
Andrés, am ţinut lucrurile lui Boada în cutia asta.
Nu erau multe. Am aruncat revistele,
dar sunt câteva lucruri interesante aici.
Urma să le dau văduvei, dar mi-a spus să le arunc.
Dacă ai nevoie de ceva...
Păstreaz-o.
Mereu se juca cu asta.
Avea chestiile lui, ca noi toţi.
- Şi brichetele? - Ia una.
Nu fumez.
Andrés, dosarul lui Boada încă e în dulapul ăla.
Ar putea să vină să-l ia oricând.
José Luis a fost un om bun.
Avea visuri mari când a ajuns aici, la fel ca oricine altcineva.
Dar viaţa începe să-şi lase amprenta înainte să-ţi dai seama.
Nu lăsa locul ăsta să te schimbe aşa cum ne-a făcut pe noi.
Ce faci acolo? Aici venim la muncă, nu la...
Ce fel de relaţie avea Marica cu Boada?
Acum ceva vreme, obişnuiau să şi-o tragă.
- Adică el... - Ok, ok.
Scuze, adică, ei obişnuiau să...
Da?
Da, acum a venit.
Desigur. Vi-l dau acum.
Da. Nicio problemă, doamnă.
E soţia ta, pare fericită.
Vino!
- Ce facem aici? - Vino să vezi!
Pe aici. Haide, mai repede.
- Ce-i asta? - Noua noastră casă, dragule! Uite!
100 de metri pătraţi. Un şemineu. Avem un şemineu.
Două băi, bucătărie echipată,
piscină la comun, loc de parcare... Uită-te la privelişte, dragule!
Uite!
Haide, zâmbeşte! Ar trebui să fii fericit.
Balconul, vino.
Ce privelişte!
Fetei noastre îi place la nebunie. Ţi nu-ţi place, dragule?
Tati, sunt leagăne, o piscină şi poţi să vezi valurile.
- Cât costă? - Nimic!
Nimic?
Ei bine, ar fi la fel de mult ca cealaltă casă.
Niciun leu mai mult.
Este de la prietenul tău, Klaus.
- Şi include şi taxele! - Care Klaus?
Prietenul tău german!
Prietenul lui deţine agenţia.
E un semn de mulţumire pentru ce ai făcut ieri.
Nu ştiu, vorbeşte despre tine de parcă ai fi un erou.
Suntem o comunitate paşnică, oameni liniştiţi,
care vor să-ţi petreacă ultimele zile în pace.
- El e cel care... - Da, eroul! Andrés!
Tatăl meu a construit hotelul acum 30 de ani.
Era visul lui. Şi acum îi calc pe urme.
- Bună, Klaus! - Bună! Câştigi?
Ţara ta ne oferă un cadou minunat, soarele.
Suntem aici să ne bucurăm de el, fără să deranjăm pe nimeni.
Andrés, apartamentul este o mică favoare.
Când am văzut casa ta...
Nu pot lăsa un om aşa curajos ca tine să trăiască aşa.
Mulţumesc, dar...
Vom bea nişte Schnapps în cinstea ta.
Şi asta nu e tot.
Asta e pentru tine.
Poftim!
Nu-l vei deschide?
E un suvenir.
- Nu pot accepta asta. - Ba da, poţi.
Să-ţi amintească ce ai făcut. Ca o medalie.
Avem un vizitator.
E o onoare să te cunosc.
Ia loc.
- Îţi place ceasul? - Da.
E german?
Nu, e elveţian.
La asta şi la ciocolată,
încă nu am reuşit să-i întrecem.
Cine crezi că o să câştige?
Alegerile?
- Nu suntem interesaţi în politică. - Cred că Spania are o echipă bună,
cu multe personalităţi.
Da, până la urmă, nu e destul.
Avem un sistem
şi jucăm un joc disciplinat.
Asta contează.
Da!
Mai mult, avem...
O armă secretă.
Avem o armă secretă.
Karl-Heinz
- Rummenigge! -Ja, Deutschland, ja!
Şi în 15 aş încerca cortizon şi bronhodilatatori, să văd cum...
- ...evoluează ca să... - Bună!
Aşteaptă, te rog.
Şi ţine-mă la curent, dacă se poate. Mersi mult.
- Inspectore. - Inspector adjunct, momentan.
Amuzant cum mereu facem greşeli.
M-am adresat persoanei greşite. Scuze, doctore.
Acum văd că dv. conduceţi.
Sunt doctor, dar nu am mult control aici.
Sunt înlocuitoare, ca tine,
pentru cineva care e în concediu câteva luni.
Aici, o fată din clasa muncitoare nu va fi şefă la nimic.
Trebuie să vorbim.
Am putut să accesez raportul medicului legist pentru Boada.
Aveai dreptate.
Nu avea narcotice în sânge.
Doar alcool, parafină, benzen, metanol, plumb...
Plumb? Ăsta e petrol!
- Cum adică petrol? - Da.
De ce şi-ar injecta cineva petrol? Poţi să te droghezi aşa?
Nimeni sănătos la cap nu ar face-o.
Ai muri aproape instant.
Spun aproape pentru că durerea ar fi incredibilă.
Înţeleg. Mulţumesc.
Andrés.
- Pot să-ţi spun Andrés, nu? - Da.
Voiam să-ţi cer o favoare personală.
Nu face parte din datoriile tale oficiale,
aşa că înţeleg dacă o să refuzi.
Am făcut din nou analizele colegului tău şi nu am dubii.
- Boala s-a întins foarte repede. - Ce boală?
Are cancer terminal.
- Se poate? - Da, sigur. Intră.
Ce se petrece?
Prima dată când l-am văzut pe Andrés, mi s-a părut că e un tontălău.
Juan,
suntem aici ca să-ţi spunem ceva important.
În ultimele zile, am fost...
Era foarte timid. Şi puţin cam de la ţară.
Am găsit o tumoare în plămânul tău stâng...
Sunt aici să-ţi spun că...
Dar în acea zi...
Suntem aici să te ajutăm.
...când a trebuit să-i spun diagnosticul colegului său...
Mi-am dat seama că nu era ca ceilalţi.
Atunci nu am ştiut de ce,
dar simţeam multă durere în el.
Simţea suferinţa altora ca şi cum ar fi fost a lui.
Nu ştiu dacă te interesează sau te plictiseşte.
Nu! Totul mă interesează.
Întruchiparea personajului principal mereu ajută la o poveste bună.
Mă bucur că e folositor.
- Vrei zahăr? - Nu, mersi.
Au trecut câteva zile şi l-am externat pe Juan.
Nu mai puteam face nimic pentru el la spital.
Mereu am crezut că pacienţii în stadiu terminal
ar trebui să-şi sfârşească zilele cu cât mai multă demnitate.
La naiba, Columbo! Trăieşti!
Columbo! Ce faci?
Mai bine. Acum m-au externat.
Măcar acum pot să respir uşurat.
Ce faci?
Tot voiam să lucrez la asta.
Am schimbat bujiile, carburatorul
şi am curăţat cilindrii care nu compresau.
Şi am pus o turbină. Uite.
Tragi de aici, adaugă oxigen, şi maşina merge mai repede.
O şmecherie din Madrid.
Ar fi trebuit să te faci mecanic.
- Mai mulţi bani şi linişte.. - Aproape am fost.
Spune-mi cum de rabla asta are doar 90 km...
Maşina e o epavă. Are cel puţin 600 de mii.
O conduci în jurul lumii?
Nu ies din oraş. Nu-mi place să conduc.
- A condus-o altcineva recent? - Nimeni.
Nu. Eu şi Boada am luat-o nouă. Nu a atins-o nimeni.
Voi doi nu veţi atrage nicio fată cu maşina asta.
Venancio, Boada a mers singur cu maşina?
O dată pe lună, o lua şi dispărea trei zile.
Credeam că ştii asta.
Nu ştiam.
- Ştii unde se ducea? - Nu.
Ia.
Stai aşa.
- Boada avea una exact aşa. - Boada, eu şi restul oraşului!
- Petreci mult timp la Charli's? - Cât de mult pot!
Sau cât îmi permit. Dau nu aşa de mult ca Boada!
Dumnezeu să-l odihnească.
Boada era mereu acolo. Era ca a doua casă a lui.
Nu mergeam cu el.
Recent, era greu să ţin pasul cu el.
Ştii ce? Nu am mai fost plecat de mult.
- Ai planuri după-amiază? - Cine, eu?
Da, mă întâlnesc cu Bárbara Rey.
Hei, dragule...
Bere.
Şi pentru drăguţul acesta?
Fii politicoasă, sau o să-ţi închid prăvălia.
Bine, poliţistule.
Râzi puţin, viaţa e scurtă!
Adu-i un brandy.
Băuturile voastre...
Şi restul.
- Ce-i asta? - Taxa.
Probabil, îl mituia pe Boada şi vrea să menţină tradiţia.
Voiam să vă întrebăm ceva despre celălalt tip, Boada.
Cel mort?
Nu mi-a spus multe. Puţin.
Anul trecut, mergea tot timpul cu Miriam.
Se înţelegeau de nu se poate.
Vreţi să o chem?
- Hei, dragule... - Bună!
Am auzit că vrei să vorbeşti cu mine.
Nu, nu. El vrea. El.
Du-l sus. Din partea casei.
Eşti foarte drăguţ.
- Hai să ne distrăm. - Vreau doar să vorbim.
Da, vorbim. Mergem să vorbim.
Mi-ai adus cadouri?
Ce cadouri?
José Luis îmi aducea cadouri.
Pudre magice.
Heroină?
Heroină.
Cred că am ceva aici.
Uite.
Ce faci?
Nu mă înţep.
Crezi că sunt nebună?
Trag puţin pe nas.
Asta o să te ajute să te relaxezi,
văd că eşti puţin tensionat.
Ce faci?
Îl ţin eu până îmi răspunzi la întrebări.
- Eşti un mitocan. - O să vezi tu.
Să nu ai acte e o infracţiune.
Şi un nemernic.
Ascultă. Boada trăgea şi el?
Cocaină când aveam,
pastile şi mult alcool.
Era minunat.
Dar nu se atingea de heroină.
Uită-te la asta.
Îi ştii pe cei doi, cei care sunt cu el?
Uite.
Habar n-am!
E adevărul. Aia ePlaza de San José.
Am lucrat în Bilbao doi ani când am fost mică.
José Luis mergea la Bilbao. De-acolo lua cocaina.
Ştii de unde ştiu? Pentru că mereu se întorcea cu cadouri.
Deci era un dealer.
Nu.
Îmi dădea doar mie.
- Doar puţin. - Sigur.
De unde ştii asta?
Dacă mă săruţi ca şi cum aş fi iubita ta,
îţi spun un secret.
Propun altă înţelegere.
Dacă-mi spui acel secret,
îţi dau actele înapoi.
O dată...
Mi-a spus că asta era doar pentru ţigani.
- Pentru ţigani? - Doar pentru ţigani.
- Eşti sigură? - Da.
Hei...
Ce a spus doamna mai devreme, invitaţia...
- Încă e valabilă? - Sigur, dragule.
Nu pentru mine, pentru prietenul meu.
Andrés!
Am adus întăriri!
Sâmbătă noaptea,
mama a spus:
"Vino, stai puţin."
"Sâmbătă seara nu voi sta!"
Bună ziua!
Ce-am dat peste voi... Puţină fericire pentru poliţie.
Permiteţi-mi să salut un domn spaniol.
- Arriba España! - Arriba, arriba!
- Ce faceţi aici? - Nimic.
Şi voi?
- Muncim. - Da.
Ce vă face piciorul, inspectore?
Data viitoare trage cu pistolul, nu da piciorul.
Ce respect...
De unde-l ştii pe arogantul ăsta?
E fiul meu.
Vino.
Vino. Ajută-mă.
Ajută-mă...
Uite aşa.
- Ai grijă. - Nu-ţi face griji, e bine.
Uite aşa.
Hopa sus!
Urmează-mă.
Să vedem. Unde e?
Chiar stai aici?
Uite!
Aici e!
Aici e! Ia.
Bun venit pe Albatross!
Columbo, Boada a avut probleme cu ETA?
Cum adică?
Aducea heroină de la Bilbao. Ştiai?
Boada a lucrat în Bilbao înainte să vină aici.
Poza asta e de atunci.
Aveam prieteni acolo, contacte... Dar nimic mai mult.
ETA!
Nu a avut remuşcări.
Boada...
Uite, ia asta. Ia.
Ştii ce?
Ştiu de ce am boala asta.
Ştiu de ce o am.
- Pentru că fumezi de rupi? - Da, sigur.
O am pentru că...
am ascuns multe lucruri.
Pentru că sunt un fraier. Pentru că am ascultat. Pentru că...
...i-am ajutat să ascundă gunoiul şi apoi mi-am ţinut gura.
Andrés.
Toate astea rămân în tine.
Şi, cu timpul, putrezeşti pe dinăuntru.
Trebuie să plec.
Nu ar trebui să porţi ceasul acela.
Nu tu.
Pot să te întreb unde ai fost?
Mi-am făcut griji.
Beat din nou. Ce păcat...
A venit invitaţia asta de la prietenii tăi germani.
Nu am ce să port.
Mai e o lună. Găsim noi ceva.
Lola!
Petrecerea anuală de primăvară. Vă rog, veniţi!
Mulţumesc.
Ai văzut asta?
E aşa de elegant!
Arată de parcă ar fi ieşit din revistă!
Şi tu nu voiai să vii!
- Jumătate de oră. - Nu ştiu pe nimeni de aici!
Trebuie să vorbim cu oamenii ăştia!
Cu felul ăsta de oameni ar trebui să ne înconjurăm.
Totul e aşa de frumos!
Ce gusturi bune!
Vino.
- Lola, să mergem. - Nu. Nu-mi poţi face asta.
Scuze? Ce spui?
Rochia ta e minunată...
Mulţumesc!
Trebuie să-mi spui numele croitorului tău.
- Croitor? - Da!
Nu! Am făcut-o singură.
Eu croiesc.
Înainte să mă mărit, eram croitoreasă.
- Ai gusturi bune. - Mulţumesc.
E superbă.
Käthe Bauer. Ce plăcere să te cunosc...
Sunt Dolores. Îmi pare bine.
Iar el e soţul meu, Andrés.
Andrés?
- Îmi pare bine. - Bună!
Şi fetiţa asta frumoasă?
- Salută doamna. - Bună!
Bună!
El este Jürgen, soţul meu.
Ei sunt Dolores şi...Andrés?
Andrés.
Bună, Dolores! Bună, Andrés!
E prima voastră petrecere de ziua lui Führer?
Oamenii ăştia sărbătoresc de fiecare 20 aprilie de...
Nici nu mai ţin minte!
- Pot să te întreb ce faci? - Sunt ofiţer în poliţie.
O slujbă cu viitor!
Eu sunt cu afacerile imobiliare.
Suntem în satul tău frumos de zece ani.
A fost greu la început.
Dar acum, afacerea e înfloritoare!
Deja avem câteva blocuri cu apartamente
şi ne extindem în Calpe, Altea, Benidorm...
Democraţia a luat controlul ţării.
Şi asta e bine pentru afaceri, Andrés!
Te-ai gândit să investeşti?
- Nu. - Dacă o faci, pariază pe imobiliare.
Îţi spun, e cea mai sigură afacere.
Dacă te decizi vreodată, nu ezita să ne contactezi.
Ar fi plăcerea noastră să te ajutăm.
Trebuie să mergem înainte!
Imobiliare în Costa Blanca
Doar idioţii rămân în urmă.
Alte Kameraden!
- Alte Kameraden! - Te rog!
El e un german nebun!
Noroc!
Să mergem.
- De ce? - Plecăm acum!
Hei, şi fata noastră?
Cum adică?
- Unde e? - Nu ştiu. Era chiar aici.
Scumpo, unde eşti?
La naiba!
Noroc!
Bună?
Dragă?
- Draga mea, ce faci aici? - Tu eşti!
Ai o fiică drăgălaşă, Andrés.
- Bună, tati! - Vino, stai cu noi.
Trebuie să ai grijă de genunchiul ei.
E doar o mică osteomielită,
dar e important să o ţii sub control.
- Vino, scumpo. - Care e problema?
Unde ai fost?
- Mister rezolvat. - Să mergem! Acum!
Andrés, eşti bine?
Ce nu e bine?
Unde pleci acum?
Columbo!
Eşti aici?
- Columbo! Trezeşte-te! - Hei!
Ce e?
Cât e ceasul?
Îţi pare cunoscut?
Tatăl lui Klaus.
General Dreyer. Fondatorul cabanelor.
Era un funcţionar public discret din Gestapo,
dar a crescut în timpul războiului
şi a ajuns ministrul transporturilor în SS.
Şi mâna dreaptă a lui Adolf Eichmann,
arhitectul-şef a ceea ce au numit Ultima Soluţie.
El personal a semnat ordinele de a deporta mii de oameni
să fie exterminaţi în taberele de concentrare.
Condamnat la moartein absentia în Nürnberg.
El. Îl recunoşti?
Avea doar 25 de ani aici.
Era la petrecere azi.
Toţi îi spun Oscar, dar numele lui este Otto Heckel.
Era unUntersturmführer în SS.
Condamnat pe viaţă în Olanda pentru crime împotriva umanităţii.
Era liderul Lalelelor Negre,
un grup specializat în represalii.
Direct responsabil pentru executarea a mii de oameni în Amsterdam.
Şi cel de acolo?
El...
Am adunat materialele astea ani la rând.
Am notat fiecare intrare şi ieşire,
identificând criminalii.
Şi el? E...
Bingo! Marele peşte!
Doctor Aribert Heim.
Cu Josef Mengele, doctorul de la Auschwitz,
e unul dintre cei mai căutaţi nazişti din lume.
Dr. Heim a fost doctor la tabăra de concentrare Mauthausen,
unde era cunoscut pentru experimentele lui ciudate.
Folosea prizonierii pe post de cobai.
E acuzat că a ucis şi a torturat mii de oameni.
Mai ales copii.
În timpul războiului era cunoscut ca Doctor Moarte,
dar prizonierii spanioli îi spuneau Matadorul.
Uite.
În acest articol, un prizonier din tabără
explică cum el şi încă 29 de alţi prizonieri erau otrăviţi de Heim însuşi
cu injecţii cu petrol fix în inimă.
Se pare că Heim se bucura de suferinţa victimelor lui.
Ce plănuieşti să faci cu astea?
Voi aştepta.
Până acum, democraţia a fost o glumă.
Ceva să ne facă să credem că lucrurile s-au schimbat, dar...
aceiaşi oameni sunt la conducere.
Până acum, nu puteam face nimic, dar curând...
Lucrurile se vor schimba după alegeri.
Şi se vor schimba pe bune.
Apoi va veni vremea noastră.
Până atunci, putem face un singur lucru:
să aşteptăm.
Aşteptăm.
Pâine, muncă şi libertate.
Sub nicio formă fiica noastră nu va locui aici cu un pacient în stadiu terminal.
Ce faci?
Pot să te întreb ce faci?
- Măcar uită-te la mine! - Nu ţipa la mine.
Stau cu el până e mai bine. Sau mai rău.
Draga mea, tati va fi plecat câteva zile,
dar te iubeşte mult.
Pupă-mă.
Unde te duci? Andrés, unde?
Dacă ieşi pe uşă, să nu te mai întorci.
În zgomotul aplauzelor,
24 de steaguri sunt întinse într-un cerc,
reprezentând cele 24 de ţări care participă la acest campionat.
Acest moment are un mesaj important despre pace...
Poţi să cobori să-mi iei o ţigară?
- Haide, doar una! - Nu.
Schimbă-l! Schimbă canalul!
E în inima fiecărui cetăţean spaniol...
Avem o prezentare pentru societate, puţin neşlefuită, cum vedem...
Îţi place asta?
...hienele...
Nu-mi vine să cred.
Pleacă din ţară dacă nu-ţi place fotbalul.
E imposibil să lucrez cu aşa de mulţi oameni pe hol!
Scuze, doctore. Vom încerca să...
Bună ziua!
Scuze. Bună!
Scuze, dar e aşa de câteva zile.
Ce faci?
În ultima săptămână, au mai murit doi băieţi.
Tot ţigani.
Sindrom de sevraj postacut.
Cel de azi şi-a tăiat venele.
Dacă nu eram unde suntem acum,
aş spune că e o curăţare etnică de proporţii.
De ce pare că doar ţiganii folosesc heroină în oraşul ăsta?
Le-a fost dată.
Vândută ieftin. Cel care face asta nu mai e.
De ce?
Pentru că e mort.
Era Boada.
Ascunde asta, e poliţist.
Dă-mi asta.
Haide. Dă-mi-o.
Hai să vorbim puţin.
Despre ce? Nu ştim nimic.
Despre poliţistul care a murit aici.
- Ţi-a adus calul. - Nu ştiu nimic despre el.
- Vrei să dai vina pe noi că a murit? - Nu am spus asta.
Nu suntem nebuni să ucidem un poliţist.
Avem destule de-ale noastre...
Hei, au venit deja aici!
Vezi? Au început deja.
Doamne, ce dezastru...
Gagiii! Gagiii ne ucid copiii
şi acum ne dau afară din casele noastre.
Doamne, ce o să facem acum?
Unde o să stăm?
Unde o să locuim? Casa noastră!
Te rog! Casa mea, copiii mei! Ce-o să se aleagă de noi, Doamne?
Eşti bine?
Nu e bine, şefule.
Să mergem la spital şi să-ţi dea ceva.
Promosol Noi vile în curând
Pe măsură ce treceau zilele,
l-am văzut pe Andrés din ce în ce mai mult.
Venea la spital în fiecare zi şi stătea ore întregi cu colegul lui.
Câteodată, chiar şi nopţile.
Şi, într-o după-amiază,
nu ştiu sigur cum...
Înţeleg, dar...
Ne vedem curând.
Da, domnule.
Andrés!
- Hei... - Ce faci?
Ai venit să stai cu Juan?
Da, cât pot. Nu-i place să fie singur.
Nimănui nu-i place să fie singur, nu?
Nimănui.
Hei...
Ştii, trebuie să iau o gură de aer.
Vrei să bem ceva mai târziu?
Mă inviţi în oraş?
Îmi place să cred că a privi cerul înstelat
înseamnă, de fapt, să priveşti în trecut.
De ce?
Steaua Polară.
E la 400 de ani-lumină.
Deci ce vedem acum
e ce s-a întâmplat cu steaua aia acum mulţi ani.
Atât durează ca lumina să ajungă la noi.
Când eram mică, tata mă ducea pe plajă să pescuim
şi-mi spunea lucrurile astea. Îmi aminteşte de el.
Şi-mi plăcea să mă uit la cer.
- Serios? - Da.
Eram fascinat ore întregi.
Mi-au spus că părinţii mei sunt acolo.
Deci mă concentram să văd dacă-i pot vedea.
Sunt morţi?
Nu i-am cunoscut niciodată.
Am fost crescut la Paracuellos del Jarama.
E un orfelinat.
Ce oribil!
Nu a fost uşor.
Dar nu am resentimente.
Fără ei, nu aş fi nimic.
Mi-au dat o educaţie.
Am învăţat să fiu mecanic, iar apoi am intrat în poliţie.
Îmi pare rău.
Cred că a fost greu. Nu-mi pot imagina.
Aduci multe fete în barca asta de doi lei?
Eva.
Ce-i asta?
Uite.
Petrol injectat în inimă.
Îţi pare cunoscut?
Lucrul preferat al lui Heim, alias dr. Moarte.
- Doamne, dar... - Şi asta.
Toţi nenorociţii ăştia au fost aici ani buni, stând la soare.
Şi Boada a lucrat pentru ei.
Aduce heroină din Bilbao
ca să-i facă dependenţi pe ţigani şi să distrugă oraşul.
A primit aprobare să dărâme mahalalele
şi să construiască un cartier dezvoltat
de agenţia asta de imobiliare: Promosol.
Ştii cine o deţine?
Toţi tipii ăştia.
Israeliţii au venit după unul dintre ei.
Cel mai probabil, Heim. El e capul.
Stai, e ceva ce nu înţeleg.
Ce?
De ce l-au ucis pe Boada, dacă lucra pentru ei?
Rafa! Opreşte-te şi vino să mă ajuţi.
Acolo. Acolo.
Trebuie să ajustezi luminozitatea, tontălăilor!
Sigur văd bine acum!
Uite, uite!
Arată ca maimuţele!
Sunt indieni! Le lipseşte sarbacana şi cârpa din talie.
Haide! Hai, Spania! Nimiceşte-i!
Hai, Spania!
- Uită-te. - Serios?
- Nu vrei să stai? - Du-te!
Mersi.
O păsărică mi-a şoptit că ai pus întrebări,
ţi-ai băgat nasul într-un caz închis.
Ştii ce cred despre asta. Nu-mi place să repet.
Ăsta e ultimul avertisment.
Las-o baltă, sau vei regreta.
Nu ai nimic de spus?
Uite, frate!
La naiba!
Idiotule...
Nemern...
...revolta celor blânzi.
Credeam că nu-ţi place fotbalul.
Eşti bine?
E mai rău.
- Mult mai rău... - Stai, stai!
Vă rog! Ajutor! Sângerează mult.
Pe aici. Ai grijă.
Eşti ok?
Ai grijă.
Uite. Încearcă să rămâi calm. E în regulă.
Cheamă doctorul! Grăbeşte-te!
Doctore!
Hei!
Nu. Stai!
Hei! Stop!
De ce nu intri? Ai venit să-ţi vezi tatăl, nu?
- Nu. - Doar treceai pe aici?
Nu am venit să-l văd. E un laş şi un roşu!
Nu ştii nimic despre tatăl tău, bine?
Pot să plec?
Uite. Mi-aş fi dat un braţ ca să vorbesc cu tata.
Chiar şi cinci minute.
Ascultă-mă.
Pot să plec? Sau o să mă arestezi?
Nu ştiu. Ai făcut ceva prostii?
Vedem cum se aruncă portarul din Honduras.
Să vedem ce efecte a avut asupra
bazei echipei spaniole.
Să mergem în Valencia.
Bună ziua din Valencia!
În Honduras, titlul dintr-un ziar
se referea la evenimentele de ieri de pe stadionul Luis Casanova:
Înfrângerea continuă să apese pe moralul fanilor.
Unii chiar...
toată lumea se uită la asta.
Schimbă.
Schimbă canalul.
Oricum ar fi...
...nu e periculos.
Acesta nu e cazul văduvei-negre,
care seamănă cu un păianjen obişnuit,
dar poate fi mortală.
Nu putem arăta păianjenul mascul.
A fost devorat de văduva-neagră.
Văduva...
Masculul...
Văduva!
Columbo!
- Ştii unde locuia Boada? - Ce văduvă?
Cred că glumeşti. Eu stau peste stradă.
Ce facem?
Îi căutăm apartamentul. Rosario Fernández.
Aici!
- José Luis Boada, R. Fernández, 4B. - Să mergem.
- Vin cu tine? - Da, haide!
- Ce spun? - Doar vino!
Sună la uşă.
Din nou.
Nu e nimeni acasă. Şi acum?
Intrăm.
Cum o să intrăm?
- Ai învăţat asta la Academie? - Nu, la şcoala vieţii. Haide!
E destul de clar că a plecat, nu?
- Ce căutăm? - Orice!
Orice care ne duce la ea. Unde stă acum.
- Andrés! - Ce e?
Uite.
Ce?
- Ce-i asta? - Fenobarbital în cantităţi masive.
E un hipnotic puternic pentru anxietate şi depresie.
Femeia nu e în stare bună. Şi e dependentă.
Oriunde e, va avea nevoie de asta.
Deci va trebui să meargă la un psihiatru.
- Trebuie să-i găsim psihiatrul. - Da, dar nu sunt aici.
Probabil, a fost trimisă la spitalul din Alicante.
Vor avea dosarul ei?
Dacă a luat o reţetă recent, se poate să fie în dosar.
Un doctor bun ar face asta, tu ai face-o?
Sunt un doctor foarte bun.
Să mergem.
E multă securitate. E plin de camere.
Cum vom intra acum?
E o metodă care merge câteodată.
Ce-i asta?
Cine e?
Eu.
După tine.
Pe aici, te rog.
Ei bine, îmi place!
Cât crezi că costă asta?
Manuel Summers, fredonând melodia...
- Sunt aici, doamnă. - Mulţumesc, Victor.
Poţi să pleci.
Intraţi! Luaţi loc acolo.
O doamnă angajează un servitor atrăgător
şi se pare că e mai feminin decât Paloma San Basilio.
Noaptea, vine iubitul lui. Şi-o trag în piscină.
De parcă eu nu aş şti!
Măcar e frumos.
Deci eşti de la poliţie?
Îl înlocuiesc pe José Luis, soţul tău răposat.
Văd că poliţia se schimbă în mai bine.
- Cum vă pot ajuta? - Ai investit mult în securitate.
- De cine ţi-e frică? - De hoţi!
Nu am încredere în poliţie.
Mi-am petrecut toată viaţa cu un poliţist.
Ştiaţi că José Luis lucra pentru germani?
Am motive să cred că ei l-au ucis.
Şi că a fost torturat în repetate rânduri înainte să fie ucis.
Şi tu eşti poliţistă? Nu arăţi ca una.
Tu ai fost la facultate. Aş fi vrut să învăţ şi eu.
Dar în zilele mele...
Nu păreţi surprinsă.
Sigur că nu.
Nu mă mai surprinde nimic din ce ar fi putut să facă.
Nu a fost mereu aşa. Dar a devenit un nemernic, ca ei.
Locul ăsta te schimbă. O să vezi.
Germanii au plătit destul de bine să cumpăraţi toate astea?
Ne-au lăsat să folosim apartamentul.
Şi germanul ăla gras, Klaus,
i-a cumpărat un ceas de aur minunat.
Dar plata era proastă.
Cel puţin pentru el... era un nimic.
Plus că se îmbăta şi mergea la curve.
Şi astea nu sunt gratis.
Am cumpărat casa asta cu economiile mele!
Cu ce am ţinut sub saltea.
E o crimă să vrei să trăieşti mai bine?
Extrem de scump.
Chanel, ediţie specială. L-am cumpărat din Paris.
Paris... Paris!
Ce oraş minunat... Ai fost acolo?
Nu, dar aş vrea.
Sigur v-ar plăcea.
Buticurile, restaurantele, nim...
Când ai fost?
- Unde? - La Paris.
Ai grijă, pot să verific.
Acum două luni. Am fost la cumpărături un weekend.
Acum şi cumpărăturile sunt o crimă?
Columbo!
Nu poţi să renunţi, nu?
Poftim?
La caz.
Ştiu de ce nu poţi.
Expósito.
Aşa le spun copiilor abandonaţi la Asistenţa Socială.
Expósito.
Fură tot ce ai acolo.
Nume de familie, copilării...
Nu eşti prost, Andrés.
Ştii că închid copiii roşiilor.
Ai celor pe care îi împuşcă. Cei care au pierdut războiul.
Ştii că şi germanii sunt la fel de răi.
De-asta nu poţi să renunţi.
Totul e aici.
Nume.
Date.
Vreau să o faci tu.
- Ce să fac? - Vreau să ştie toată lumea.
Când vor câştiga socialiştii, va fi vremea noastră.
Spune-mi că o s-o faci. Promite-mi.
O s-o fac.
Promit.
Mulţumesc.
Recompensă pentru localizarea lui Aribert Heim.
Israeliţii sau israelii, alege tu...
Au închiriat o maşină pe numele unei companii de aspiratoare din Paris.
La casa văduvei iar s-a pomenit Parisul.
Paris era răspunsul. Citeşte asta.
Centrul Wiesenthal oferă o recompensă de 500 000 de dolari oricui
poate oferi informaţii despre locul lui Aribert Heim.
A luat mai mult decât parfum din Paris.
S-a întors cu 70 de milioane.
Lui Boada i s-a luat să vadă acele serviete şi să nu ia una pentru el.
Germanii l-au tratat bine.
Apartamentul...
Ceasul...
Plăţi pentru trafic. Dar voia mai mult.
Mult mai mult.
I-a ameninţat că-i pârăşte evreilor.
Şi a făcut-o.
De-asta l-au ucis.
Deci asta e, nu?
Caz închis.
Caz închis? Nu. Nu ştim cine a făcut-o.
Ba da. Tu ai spus-o, germanii.
La final, e doar unul.
Cineva trebuie să apese pe trăgaci.
Sau să bage acul.
Voi trimite informaţiile de la Columbo la Paris.
Şi o voi face gratis. Spre deosebire de tipul mort.
Andrés, mă tem pentru tine dacă faci asta.
Renunţă, te rog. Ascultă-mă o clipă.
- Nu aş vrea să te pierd. - Nu, Eva.
Lumea e plină de nemernici care îţi fac probleme.
Sunt un ghimpe-n coaste, dar ne obişnuim cu ei.
Dar nu despre asta e vorba.
Mai sunt şi alţi nemernici.
Cei adevăraţi.
Şi am venit în oraşul în care se ascund majoritatea.
Nu plec şi nu-mi place să-i am lângă mine.
Andrés.
Ce e?
Nimic.
Trebuie să plec. Mă aşteaptă.
Voi rămâne aici.
Şi asta e măreţia schimbării.
Asta e măreţia schimbării
pe care noi toţi o putem oferi
celor care vin după noi.
Aici. E rândul meu.
Priveşte şi învaţă.
Hai să vedem băiatul acum.
Haide!
Să vedem dacă ţinteşti ca taică-tău.
E un Luger.
Folosit în Stalingrad.
Nu. Lasă-l pe el. Stai.
Andrés? Andrés!
Eşti acolo, Andrés?
Ţi-am mai spus, spui 'K1, HQ aici.'
Ok. Atenţie, sun la K1. Repet, sun la K1. HQ aici.
Bun. K1 aici. Terminat.
E Columbo. A sunat de la spital. Terminat.
Fie ca familia lui, prietenii şi noi toţi care rămânem pe lumea asta
să fim consolaţi cu aceste vorbe
până va veni vremea să mergem lângă el,
cu Tine, în bucuria regatului Tău etern.
- În numele Domnului Iisus Hristos. - Amin.
Fie-i ţărâna uşoară.
E o lovitură grea,
dar ca bărbat al casei, trebuie să ai grijă de mama ta.
Într-o duminică, te voi duce să vezi taurii în Alicante.
Moartea partenerului său a fost grea pentru Andrés.
S-a schimbat.
A devenit obsedat de caz.
A început să caute indicii, să se uite peste detalii...
până în ziua în care s-a întâmplat tot.
Era în timpul finalei Cupei Mondiale.
O după-amiază din iulie.
Am ieşit devreme, aşa că finalul era slab.
Nimeni nu era interesat de joc.
Cu excepţia străinilor.
Germanii şi italienii au luat-o razna.
Haide, la naiba!
Hei! Unde naiba te duci?
Nu te mişca!
Opreşte-te!
Idiotule!
Nu te mişca!
- Hei! - Stai pe loc!
Nu te mişca!
Aici!
Repede! Tipul ăla!
- Nu te mişca! - Nu trage!
- Nu te mişca! - Nu mă mişc.
Ieşi afară!
- Tu, de acolo! - Nu te mişca!
Ai grijă, pentru numele lui Dumnezeu!
La naiba!
Îţi baţi joc de mine cu 127. La naiba!
Nemernicul...
Haide!
Vino aici!
Nu te mişca!
Nu te mişca.
Da, eu am fost.
Boada nu a fost un drogat.
L-am înţepat în mână, să vedem dacă o să credeţi.
În noaptea aia...
M-a cam luat valul.
Am făcut-o prea repede.
Mai târziu, mi-a spus doctorul
că trebuie să o faci mai încet.
Uită-te la mine.
Uită-te la mine, nemernicule. Vreau să văd!
Uită-te la mine, nemernicule.
Vreau să văd.
Spune-mi că o s-o faci... Promite-mi.
...pentru că eşti aproape de moarte.
Pregăteşte-te, pentru că eşti pe cale să mori.
...fie ca sângele strămoşilor tăi să fie o pată pe familia ta,
pe copiii tăi şi pe copiii copiilor tăi.
Promite-mi.
Nemernicule!
Atinge-o...
şi mori.
Ieşi afară.
Cheile!
Să mergem!
Al naibii roşu!
Ce s-a întâmplat atunci...
nu ştiu cum a făcut-o,
dar Andrés l-a făcut pe criminal să vorbească în cinci minute.
A mărturisit că Klaus a comandat crima lui Boada
şi l-a plătit cu un Mercedes.
Se întoarce!
De fapt, hârtiile din torpedou încă erau pe numele germanului.
A fost destul să obţină un mandat de arestare.
...italienilor. Şi Tardelli şutează!
La naiba! Nu! Nu!
Carlos Dreyer, eşti arestat pentru crima lui José Luis Boada.
Andrés, am dreptul la avocat!
Să mergem!
Deci i-a terminat? A rezolvat cazul?
Nu.
A fost un proces.
Da Andrés nu a putut face nimic pentru că a pierdut dovezile.
Le-au ars.
Klaus şi ucigaşii au fost găsiţi nevinovaţi
pentru că germanii au angajat cea mai bună firmă de avocatură din Madrid.
Andrés era singur.
L-am ajutat cât am putut.
I-am găsit un avocat.
Un vechi prieten care a făcut tot ce putea.
După proces, Andrés era epuizat. Nici nu putea să vorbească.
Te rog, nu acum.
Îmi amintesc că am răspuns la o întrebare a unui jurnalist.
De-asta ai găsit acel articol.
Şi de-asta eşti aici.
Cred că a fost greu.
A fost.
Desigur, şi-a pierdut slujba.
Dar pierderea fiicei lui a fost cel mai greu lucru.
A iubit-o mai mult decât orice.
Femeia aia a ţinut-o departe de el
şi au dispărut pentru totdeauna, fără să spună unde.
A fost o noapte de triumf...
De la fereastra Palace Hotel,
Felipe González şi Alfonso Guerra şi-au salutat adepţii.
Au sărbătorit victoria socialiştilor în capitală
dis-de-dimineaţă.
Nemernicule!
În cele din urmă, cred că a ieşit şi ceva bun.
Cu timpul, am început să mă gândesc...
că a fost o mică victorie pentru Andrés.
Germanii s-au simţit ameninţaţi
şi au început să plece din ţară.
Dar mulţi au rămas. De fapt, câteodată mă întâlneam cu unul în oraş.
Şi...
Şi ce s-a întâmplat cu voi doi, cu tine şi cu Andrés?
Ei bine,
viaţa...
Ne-am îndepărtat.
Îmi amintesc că l-am văzut de câteva ori după proces.
Dar nu foarte bine.
Îmi amintesc puţin din acea vară.
Da...
Socialiştii au câştigat alegerile.
Schimbare. Toţi vorbeau despre schimbare.
R, să-ţi spun adevărul, nu sunt sigură că s-a schimbat.
Lucrurile s-au schimbat pentru tine. La scurt timp,
ai devenit şefa Departamentului de Pneumologie al spitalului din Alicante
şi, câţiva ani mai târziu, ai devenit director.
Nu mai e ceai. Să mai încălzesc apă?
Nu, mersi, trebuie să plec.
Aş vrea să mă întorc la Madrid până se întunecă.
Nu pot să-ţi mulţumesc destul pentru că mi-ai spus asta.
E o poveste incredibilă.
Şi Andrés trebuie să fi fost o persoană specială.
Să fi fost? Andrés încă trăieşte.
Da. A rămas în Denia.
Toţi îl ştiu acolo. Stă în port.
Repară motoare de bărci şi lucruri asemănătoare.
Mereu pentru Spania
Votează Rafael Diaz
Andrés?
Da, eu sunt.
O clipă. Aşteaptă.
Spune-mi, cum pot să te ajut?
Bună, tată!
"La fiecare două sau trei generaţii, când amintirea se duce"
"şi ultimii martori ai masacrului anterior nu mai sunt,"
"motivele se estompează"
"şi noi oameni apar să semene seminţele răului."
Olivier Guez