Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
To byli Golden Earring,
kteří budou předskakovat The Who v Madison Square Garden...
NĚŽNÝ BAR
PODLE MEMOÁRŮ
To je strejda Charlie?
Pomáhám ti nadhazovat, vole.
Cože? Trénujeme odpaly.
Pomáhat mi nemusíš.
Děláš mi starosti, jsi nalitej.
Co děláš, vole?
Držte huby.
Tak jo.
Pojďme na ně, Charlie.
Tak jdeme na to.
Dělej, vyautuj ho.
Uvidíme se doma.
Je tam i Ruthie.
Plnej barák lidí.
Dobrá.
-Co naděláš? -Vyautuj ho.
To je ono.
Tak pojď.
Jdeme domů.
Jdeme domů. Už zase.
Paráda, jedeme dál.
Použij rukavici.
V roce 1973 jsme pět měsíců nedokázali zaplatit nájem,
a tak jsme se s mámou stěhovali zpátky k dědovi.
Domov pro matku znamenal něco jiného než pro mě.
Pro ni znamenal selhání. Místo, kde skončí,
když zklame vše, nač spoléhala.
Práce, bydlení, přítel.
Ne vždy v tomto pořadí.
Ale mně se tam líbilo.
Dědův dům byl pro mě jako orloj
se strýčky a tetičkami, plný smíchu i slz.
A občasných nervových zhroucení.
Ale především tam bydlel strejda Charlie.
Když vám je jedenáct, strejdu Charlieho rozhodně chcete.
Žumpa je přeplněná.
Kdo chce čůrat, ať jde ven.
Hodila by se mi tu pomoc.
Nejsem služka.
Kristepane.
Otec byl DJ v newyorském rádiu.
Říkali mu Hlas.
Uváděl hitparádu a mluvil o muzikantech.
Viděl jsem ho jen jednou, a to jsem byl dost mladý.
Takže jsem ho při každé příležitosti tajně poslouchal v rádiu.
Jinak než tajně to nešlo, protože po jeho odchodu...
Řekněme, že ho máma vystříhala ze všech fotek.
Ostrý start.
Paris Nights a Log Roller v těsném závěsu,
derou se vpřed. Vzadu se vzmáhá...
Mně se tu líbí.
Fakt?
Jsou tu lidi. To mám rád.
Zítra je taky den.
Proč děda říká, že máme všichni vypadnout?
Protože je to starej sobec a štve ho starat se o rodinu.
Jako táta?
Ne, broučku.
Dědu štve starat se o rodinu.
Tvůj otec se nikdy o nikoho nestaral.
-Já tě znám. -Neznáš.
-Vím, jak to dopadne. -To teda nevíš.
Věř mi.
-Promiň, co jsi říkal? -Chci vidět...
-Na to je zákon. -Koukej si na svoje prsty.
Pablo Cruise a „Love Will Find a Way“ na stanici WNBC...
Jez.
Dvě pravidla.
Nikdy tě nenechám vyhrát.
Když vyhraješ, vyhraješ fér. Ale nikdy tě nenechám.
A vždycky ti řeknu pravdu.
Viděl jsem tě venku sportovat.
Moc ti to nejde
a lepší už to asi nebude,
takže by bylo rozumný
vyhnout se slzám, zklamání a především sebeklamu,
a najít si něco jinýho, co tě baví.
-Co děláš nejradši? -Rád si čtu.
To já taky. Jdou mi i sporty, ale...
K tomu rádiu...
Ty hledáš otce v rádiu.
Myslíš si, že je v rádiu.
On není v rádiu.
Je to jen pitomec, co se náhodou dostal do rádia.
Nečekej od otce spásu.
A přestaň sportovat.
Nic víc nemám.
A teď ten poker.
Mámě by se hodily peníze.
Posloucháte Hlas na frekvenci 97,1.
Chodí z práce hrozně unavená.
Deset písniček na vrcholu, vyhrajete přezku na opasek Q-97
a budete zařazeni do slosování o 500 dolarů.
Deset nejlepších. Kdo nehraje, nevyhraje.
Je tu obsazeno?
Ne.
Vyřiď ode mě svýmu bratranci, že na tom kole jezdit můžeš.
Není to jeho kolo, je pro všechny.
Našel jsem ho na smeťáku a dal ho pro vás smráďata dohromady.
Stejně se stěhujou do Colorada, takže je to tvoje kolo.
Ježíšmarjá.
Jak jsi onemocněl?
Nejsem nemocnej. Je sobota ráno.
Tak už to chodí.
Tak vypadá sobotní ráno v životě muže.
Zaběhni mi do baru pro cigára.
Zvedni to dřív než babička.
Nejsem tady.
-Haló. -Ahoj.
Vím, že tam máte spoustu mrňat,
ale nejsi ty náhodou JR?
Tati?
-Co? -Teda, to je vážně JR.
Dej mi ten telefon.
-Jsem tvůj táta. -Máma tu není.
Nevolám kvůli mámě, ale kvůli tobě.
Nechtěl bys vyrazit s tatíkem na zápas?
Vážně?
S tatíkem na zápas?
Mets, nebo Yankees?
Co máš rád.
Strejda Charlie říká, že Yankees jsou hovada,
ale Mets pijou u Dickense.
Jak se má strejda Charlie?
-Ptá se, jak se máš. -Pořád mi schází 30 dolarů.
Řekni mu, že Mets zítra hrajou s Braves.
Mets zítra hrajou s Braves.
Nečekej, že fakt přijede.
Tak poslouchej, chlapáku.
Koupím lístky a vyzvednu tě u dědy v půl sedmé.
Bezva, děkuju.
Máme spolu co dohánět.
Dobrá.
-Zatím ahoj. -Ahoj.
Půjdeš pro ty cigára?
Čtete ty noviny?
-Ne. -Výborně.
Jedu na přijímačky na Yale.
Měl přijet v půl sedmé.
Čekal jsem už v půl páté, abych něco nepodělal.
Průšvihy si člověk pamatuje a nechce je opakovat.
Ale ten den jsem měl pocit, že jsem to podělal já.
Tak to s dětmi je.
Vždycky si myslí, že je to jejich chyba.
Nevěděl jsem, jak vypadal.
Nebyl jsem v New Yorku, abych ho znal z plakátů a autobusů.
V davu bych ho nepoznal.
Přemýšlel jsem, jestli by to mohlo být tak,
že vlastního otce člověk pozná okamžitě.
Možné to bylo.
Krátce poté byl Hlas zatčen během vysílání
za neplacení alimentů
a uprchl ze státu.
Přibližně ve stejné době nám volal opilý
a říkal, že na mámu najal vraha.
Taky vyhrožoval, že mě unese,
ale tomu strejda Charlie moc nevěřil,
protože únos obnáší zodpovědnost.
My jsme dva mušketýři, viď?
Jo.
BAR U DICKENSE
Něco ti ukážu.
Chlapověda.
Máš svůj drink.
Ten patří sem.
Cigára patří sem.
Koukej na toho chlápka.
Vidíš, jak si strká peníze do kapsy?
-Jo. -To nedělej.
Takhle nosí peníze opilci. To se nedělá.
Taky je potřeba se starat o mámu. Jo?
Dej mi ruku.
Pokud nějakou máš, tak taky o ženu.
Když piješ, neblázni. Když blázníš, nepij.
Nebuď jako ti pitomci,
kteří dělají, že za jejich pozdní příchody, utracený peníze
a třicet let chlastání může Ježíš.
Musíš bejt chlap.
Piješ, máš cigára,
nenosíš peníze jako ožrala.
A vidíš tohle?
Tuhle kapsičku v peněžence?
Tam máš železnou zásobu.
Stovku, bůra, podle ekonomický situace.
Důležitý je, že ty prachy nesmíš propít.
Co ještě? Držet dveře, být hodnej na mámu.
Naučím tě měnit gumy, startovat přes kabely, a to bude všechno.
Měnit gumy, startovat, starat se o mámu, nepropít železnou zásobu.
Ještě jedna zásadní věc.
Za žádnejch okolností nebij ženskou.
Ani kdyby tě bodala nůžkama.
Jasný.
A to je celá chlapověda.
Můžou se ty knížky číst?
Jestli se... Jsi natvrdlej?
-Můžu si je číst já? -Jak se to tady jmenuje?
U Dickense.
Přesně tak.
Charles Dickens. Víš, kdo to je?
Majitel?
Můžeš jich přečíst, kolik chceš.
Vezmi si je do herny a přečti si je třeba všechny.
Víš, co se může stát?
Když přečteš dost knih a budeš mít štěstí,
můžeš se stát spisovatelem.
A bylo to.
Od té chvíle jsem chtěl být spisovatelem.
Winstonky, ty mají šmak, jak se sluší na tabák.
Meruňky.
To jsem nebyl já.
Tvůj děda má fotografickou paměť.
Umí řecky a latinsky.
Ale nábytek má slepený izolepou
a tvrdí, že neprdí.
Bezdůvodně říká „meruňky“.
Tak naložil se svým vzděláním.
A přece se ke mně všichni vracíte.
Jsi starej lakomej hajzl.
-Neskrblíš s penězma. -Žádný nemám.
Skrblíš s láskou.
To jsem nebyl já.
Holky jsou podle něj k tomu, aby byly manželky a matky.
A jak jinak jsi dopadla?
Sklapni, dědku!
Protože skrblí s láskou a pochopením,
já nemám žádný vzdělání, a proto ty, jako je Bůh nade mnou,
nevím jak,
půjdeš na Harvard nebo Yale.
To jsem nebyl já.
-Půjdeš na Harvard nebo Yale. -Bude zklamaný.
Harvard nebo Yale.
To říká ženská, co vydělává 30 babek denně!
A po promoci na Harvardu nebo Yale
půjdeš na práva.
A zažaluješ otce o alimenty.
Ne, pomůže ti s pokutama za septik.
Na pálce, proti němu pravák Jenkins.
Vnitřní pole je dobře pokryté.
Přímý nadhoz a strike. Je to 2:2...
Do prdele.
Čau, Charlie. Jak to jde?
-Ještě máš toho tripla? -Chytil jsem ho od tvý ségry.
-Kde máš mejch 30 babek? -V prdeli. Pojď si pro ně.
JR, pozdrav tátu.
A jedeme.
Líbí se ti bydlet u dědy?
Jo. Vlastně ne.
Jo, nebo ne?
Mně se tam líbí, ale mámě ne.
Tvůj děda je dobrej člověk.
Má vlastní hlavu, ale to se mi na něm právě líbí.
Máma říká, že mu možná přeskočilo.
To se taky může stát. Mít vlastní hlavu není vždycky výhoda.
Máma je smutná, že se musí vracet k dědovi.
Svádí to na mě?
S ženskými je to tak,
že jim někdy nedocházejí příčiny a následky.
Chtějí svobodu,
ale mají ti za zlý, když jim ji dáš.
To je aspoň moje zkušenost.
Od jednoho čuráka k druhýmu.
Máma říkala, že hodně posloucháš tátu v rádiu.
Říká, že tě poslouchám nebo hledám až moc.
Pořád měníš stanice.
To mi dělají šéfové.
Chceš být DJ, až vyrosteš?
Já budu právník.
-Proč, proboha? -Máma to chce.
Mlít kraviny a uvěřit čemukoli.
No tak jo.
Rád jsem tě viděl, mladíku.
Musím na grilovačku se sponzorem.
-Můžu jít taky? -Ne.
Vyřiď mámě, ať neutratí všechno hned.
A rádio poslouchej dál.
Brzy nashle, Juniore.
Školní doktor říká, že nemám identitu.
Tak si nějakou opatři.
Tak zase příště.
Měj se.
Nazdar, vole. Užil sis to s klukem?
Naser si, Charlie.
Naval 30 babek, nebo vylez z auta.
Nedělej... Hele...
Nedělej drsňáka, jo?
Proč sis ho vzala?
Byla jsem mladá.
A hloupá.
Já nechci být Junior.
Nechci mít stejné jméno.
Můžeš mít jméno, jaké chceš.
Jak se jmenoval ten hustej nadhazovač na tripu?
Dock Ellis.
Dej si tripa nebo třeba louh, ale musíš něco předvést.
Rozhodni se a běž. Nemůžeš sedět na dvou židlích.
Buď se na všechno vyser, nebo kandiduj na prezidenta.
Co potřebuješ?
Máma někam nemůže.
Kam nemůže? Kam půjdeme?
Omlouvám se za čekání.
Co pro vás můžu udělat?
Těžko říct.
Někdo říkal, že má záchvaty vzteku. Možná vy.
Matka dělá sekretářku, nemá čas. Tak jsem tu já.
Mluvit byste měl spíš vy.
Nechce mi říct, co znamená jeho jméno.
Nic neznamená. Prostě se jmenuje JR.
Možná se to nehodí, ale musím vám říct, že nejsem psycholog.
Proč to říkáte?
Protože nejsem psycholog
a sedím tu s psychologem, který ví, že nejsem psycholog.
Jste tak línej, nebo co?
Aha, takhle na to jdete?
Nic není, jak se zdá, vy jste tady nejchytřejší
a číháte na odchylky od normálu.
No jo, každý má nějakou práci.
-Tak do toho. -JR jsou jeho iniciály.
Nebo je to Junior. Záleží na tom?
Velice, pokud se to před ním tají.
Žádného Seniora totiž nemá.
To ho možná ani nenapadlo,
než jste ho začal otravovat svejma kecama.
Mám za to, že nejistý význam jména
potlačil rozvoj jeho identity.
Úžasné. Není jméno, není identita.
Absence identity vede ke vzteku.
Třeba o svý identitě pochybuje.
Jak jste si svou identitou jistej vy?
Máte nápadnej zájem o jeho otce
a jeho nepřítomnost, kterou malujete v těch nejhorších barvách,
zvete si kluka sem a traumatizujete ho.
Oba víme, že každou chvíli zvete jeho mámu na rande.
To je...
Takže traumatizujete děcko,
abyste mohl balit jeho mámu.
Strejda Charlie neměl na vysokou školu peníze.
Byl to samouk.
To ale neznamenalo, že si neporadil s tuctovým psychologem.
„Rodinný občasník“.
To je krásné, JR.
Tak hele.
Ty kresby vyhoď.
Spousta lidí si myslí, že jsou spisovatelé,
ale v životě se pak ukáže, že nejsou.
Věc se má takhle.
Musíš to mít.
Nevím, co to je, ale když to nemáš
hned od začátku,
nikdy to nezískáš.
A já říkám, že ty to máš.
Já to věděla.
Já to věděla!
Něco v něm je.
Klid. Neříkám, že jsi dobrej. Jen, že bys mohl bejt.
-Tak jo. -Pojď se mnou.
Teď si tohle všechno přečti.
Nechci s tebou mluvit, dokud to všechno nepřečteš.
Nechci s tebou ani mluvit o těch knížkách.
Přijímačky na Yale.
Jo.
Vaše matka musí mít radost.
Jo, po ničem jiném netouží.
Ze své pozice musím říct,
že jediné, co má na tomto světě smysl,
je touha spatřit tvář Boha Otce.
Ano.
Církev bohužel mele z posledního.
Na bohoslužbu mi chodí tři lidi.
Byli čtyři, ale paní Caffertyová na sebe vzala vinu za nezdárného syna.
Buďte hodným synem.
Proto jedu na ty přijímačky.
Kdy jste se naposledy pořádně vyzpovídal?
V přijímací eseji ne.
Chcete, aby vás vzali.
Ano.
Čí je to děcko?
Mý ségry.
Tý hezký, nebo tý potrhlý?
Jsi blázen? Chceš umřít?
Dej tomu klukovi drink na mě.
Zve tě Bobo.
Mám dojem, že jsi sem přišel z nějakýho důvodu.
Nepřišel jsi jen tak. Nezapomněl jsi na něco?
Děda chce krabičku Old Golds.
Nikdy nikomu neodpírej cigára.
Chudák stará, už tam asi leze po zdi.
Za chvilku přijde sem a bude mlít nesmysly. Tumáš.
Chci Bobovi oplatit drink.
-Z dědovejch peněz? -Jo.
Dobrá. Bobo, platí ti to kluk.
Je to fajn kluk.
Dnes si odpočineme od učení
a budeme vyrábět pozvánky.
Ručně psané pozvánky na snídani otce se synem.
Vyrobíte si pozvánky
a po vyučování je vezmete domů otcům.
V sobotu ráno jim uvaříme snídani
a budete jim předčítat své školní práce,
abychom se všichni lépe poznali.
Chtěla bych, abyste dělali, co s tátou obvykle děláváte.
Kdo potřebuje nůžky nebo pastelky?
Počkejte chvilku, skočím pro ně.
Hoši, položte mi pozvánky na stůl.
Díky, Michaele, Stephene, Adame, výborně.
Krásné. Tak.
-Co se děje, JR? -Já otce nemám.
Zesnul?
Nevím, možná. Prostě ho nemám.
To znamená „zemřel“.
Nezemřel. Je v rádiu.
Mohl bych tu snídani vynechat?
Zavolám mámě.
-Dobrá. -Dobrá.
Copak nevědí, jak to dneska chodí?
Vyprávět o tvém otci je těžké, JR.
Těžko říct, kde začít.
Nemohla by ho tam dostat policie?
Ta ho ani nedonutí platit alimenty.
Snídaně otce se synem asi neklapne.
Proč s ním nejdeš ty, ty budižkničemu?
Proč ne?
Půjdeš s ním ty?
Moc vám to oběma sluší.
Já si tě pamatuju.
Jdeme, než si to rozmyslím.
Užijte si to.
Měj se.
A je to.
VÍTEJTE NA SNÍDANI OTCŮ A SYNŮ
ZŠ MANHASSET, DOMOV TÝMU SOKOLŮ
Náš vzdělávací systém a potažmo celou společnost
zničil v 19. století německý vliv.
Skutečně?
Schopnost jako koncept
se proměnila v mechanický empirický konstrukt.
Pro vás je ten systém možná výhodný.
Ale ať je systém, jaký chce,
on má největší šanci opustit můj dům díky vlastním schopnostem.
Děkuju, žes se mnou šel.
Neříkej nikomu, že jsem hodnej děda, nebo budu na roztrhání.
Tvoje matka má nádor na štítný žláze.
Půjde na operaci.
Možná je zhoubnej.
Buď na ni hodnej.
Dobrá.
Nádor byl skutečně zhoubný,
a tak ho vyřízli i se štítnou žlázou.
Žádná chemoterapie, žádné ozařování.
Vyřízli to a rakovina byla pryč.
Nebylo to tak snadné, jak to zní.
Máma neměla v životě snadného nic.
Chceš vodu?
Chci, abys měl úspěch.
Co když to nedokážu?
Bůh je mi svědkem,
že půjdeš na Yale.
Stojí to 11 000 dolarů.
-Kdo to říká? -Děda.
Vadí ti, že v tebe máma věří?
Ne.
Mám něco s mozkem.
Nemůžu přijít na Slova znova.
Co jsou Slova znova?
Taková hádanka.
Dají ti odfláknuté zadání a odpověď se má rýmovat.
Třeba „Janeina vozidla“ jsou „Hondy Fondy“.
Život je dost těžkej i bez hádanek.
Kdo luští, nedostane Alzheimera.
To jsou kraviny. „Richardova hvězda.“
Kdo je Richard? Nixon?
Nixonova supernova.
„Úžasný Gary“.
Super Cooper.
Je to tady. Musíme kluka vzít do party.
Je to génius.
Budeme losovat. Kdo prohraje, už nechodí na bowling.
-Je to génius. -Odkud znáš takový slovo?
Čau, kluku.
A ještě někdo.
-Kdo ještě přijde? -Pat.
-Kdo to je? -Holka tvýho strejdy.
Každej dělá chyby.
Naser si, zmrde!
Nauč se řídit!
Jako dvě hrdličky.
Čau, kluci.
Ty jsi určitě mladej JR. Co děláš s těma flákačema?
Jedu na bowling, protože jsem vyluštil Slova znova.
Z tebe musí mít máma radost.
To doufám, protože je smutná.
To by stačilo.
KUŽELNA WAKEFIELD
Mně snad rostou nohy.
Dvanáctky. Bobo, dones mi třináctky.
Jak máma zvládá tu rakovinu?
Děláš si srandu?
Za prvé, rakovina je v remisi. Za třetí, drž laskavě hubu.
Tak promiň. Nemusíš se kvůli tomu chovat jako debil.
Něco pro tebe mám. Chtěl jsem ti to dát až časem,
ale dám ti to teď, protože... Tady. Otoč to.
To je podpis Toma Seavera.
Děkuju.
Poslouchej. Máma bude v pohodě. Rozumíš?
To ti slibuju.
Pat už neuvidíš. Platí?
Nebyla tak špatná.
To byla poslední kapka.
Nebyl to její první prohřešek.
Musíš se bez lidí umět obejít, a oni to musí vědět.
Hlavně žádný lavírování.
Chápeš?
Běž si pro kouli.
Pět.
To je něco!
„Lakonický, edikt, výstraha, floskule, duplicita, licoměrný...“
Provizorní, křiklavý, bukolický, pivot,
hostilní, jezuitský, nohsled, eklektický.
Prosím tě, mami.
-Co je? Nemám rtěnku. -Ale...
Nevezmou mě.
Vezmou.
Strejda Charlie říká, že mám vsadit všechno.
Ten mluví o hazardu, a proto bydlí doma.
A tohle není hazard?
Je to lepší než neriskovat vůbec. To byl zase můj problém.
A co táta?
Tak jo.
Panebože.
Bože.
Kristepane. Otevři to!
-Chci to otevřít o samotě. -Otevři to.
-Radši ty, mami. -Ne.
To je slovo. Té na tom záleží nejvíc.
Nedal jsem jí ani desetník.
Žádnej nemáš. Ale jeho máma taky ne.
JR, otevři to!
Nemůžu.
-Otevři to, to nikoho nezabije. -Já umřu.
-Hergot, tak mi to dejte. -Ať to otevře JR.
-Strejda je hazardní hráč, tak ať... -Platil jsem zápisný.
„Vážený pane Maguire,
s radostí vám oznamujeme, že přijímací komise
rozhodla o vašem přijetí do ročníku 1986 na Yale.“
Cože?
„Rovněž vám s potěšením oznamuji, že vašim finančním nárokům bylo vyhověno.“
-Jestli kecáš, zabiju tě. -Čti.
A co Lidské učení a paměť?
Vždycky si vyber filozofii.
Ta ti vždycky půjde. Nemá jen jednu správnou odpověď.
Máma ti bude dávat peníze, neber si je.
Postarám se o tebe. Projednou.
Mluvil jsi s otcem?
Ne.
Fajn.
Budu hodně jezdit domů.
Tohle není domov.
-Ale je. -Není.
Není.
Tak jeď.
-Jak je? -V pohodě.
-Ahoj. -Čau.
-Já jsem Jimmy. -JR.
-Co to znamená? -Jackie Robinson.
Vážně?
Ne, je to Junior.
Čekal jsem kolej jako z Návratu na Brideshead.
-To určitě. Tahle je obsazená? -Ne.
-Já jsem Wesley. -Jimmy.
Jimmy nebo Jim.
-JR. -JR. Co to znamená?
-Jackie Robinson. -Nekecej.
Je to Junior.
No dobře. Junior, JR.
Jimmy, Jim.
Náš první večer na Yale.
-Jo. -Jo.
Ožereme se.
Seznámíte se se Satanem.
Ne skrz své nízké pohnutky, ani mezi kamarády,
i když i to vás čeká, ale ve Ztraceném ráji.
V rozporu se současným barbarským trendem
stále vyučuji západní literaturu,
která se celá odvíjí od dvou eposů.
Od Iliady a Odyssey.
Jsou tu pro vás šikovně obsaženy v jediné knize,
kterou jsem redigoval a přeložil já.
Ilias a Odyssea jsou dva semenáčky,
tři tisíce let staré poémy...
Co je „poém“?
Někdo, kdo není Žid.
Ilias a Odyssea jsou univerzální.
Jsou to příběhy o cestě domů.
Nejdřív si přečtete polovinu Iliady
a napíšete mi desetistránkovou esej.
Jsou dotazy? Ano?
-Esej o čem? -O první polovině Iliady.
Ale na jaké téma?
O první polovině Iliady.
Ten nás nešetří.
Jak snad někteří z vás vědí,
Ilias je epická báseň z antického Řecka v daktylském hexametru.
-Kdo to je? -Kdo?
Ve fialovém.
-Ta chodí se Smraďochem. -Se Smraďochem?
Jo, je bohatej.
...klasické západní poezie.
Povšimněte si těchto a dalších příkladů jeho použití
při svém postupu textem,
i jeho proměn.
Všechno, co vidím, je nedosažitelný.
Protože jsi srab.
Když člověk zkouší číst klasiky a nic mu to neříká,
jak se má stát spisovatelem?
Podle Sokrata se víc naučíš ze špatný knihy.
Nebyl to Aristotelés?
Když se člověk dostane na Yale a nemá na to koule,
jak tady má studovat?
Jsem tady jen náhodou.
Slova znova můžu luštit celý den,
ale Jindřichovi V. fakt nerozumím.
Všichni jsme tu jen díky štěstí, ty vole.
Jsem z klubu šťastné spermie. Nevšimli si, že jsem blbej.
To je taky štěstí.
Každej, kdo žije, měl štěstí, a jeho předkové taky.
Předkové byli rychlí, chytří nebo měli kurva dobrou imunitu.
Nebýt štěstí, není tady nikdo z nás.
To mě nikdy nenapadlo.
Uvěřil jsi kecům společnosti,
a proto ti nejde psát.
Homér za to nemůže.
Chtěl bych, abys poznal mýho strejdu Charlieho.
-Co dělá? -Šéfa v baru.
Tvýho strejdu Charlieho poznám moc rád.
Máte doklady?
Čau! Co vy tady?
Kristepane.
A co tihle ztroskotanci?
Vítej v našich vodách, Jime.
Mám tady oznámení.
Podle zákonů suverénního státu New York
se dnes můj synovec stává oficiálně mužem. I jeho kamarádi už jsou muži.
-Zákony jsou na hovno. -Zvu ty cucáky na drink.
Nasrat. První drink je můj.
Hoši, zve vás Joey. Co si dáte?
Ani nevím, co si dát.
Někdo z Yale by asi měl pít gin, ale je to velký rozhodnutí.
Co si vy pitomci teď vyberete,
to vám už navždy budu nalejvat, když přijdete.
Musíš si vybrat svoje pití.
Po ginu blázním.
To zvládneš. Dělám skvělý gin martini.
Tajemství je v pár kapkách skotský.
-Charlie, já je taky zvu. -A já taky.
Vypadá to, že dneska vás zve Náčelník a Joey.
Tak to si držte klobouky.
Takže jsi byl ve válce?
Vietnam, druhá divize, Quang Tri, 1967 až 1969.
To vy smradi nikdy nezažijete.
Čest 82. divizi,
ale ten váš srandovní výsadek na Granadě není žádná válka.
To nebyl náš výsadek.
-Jak dlouho jsi byl v armádě? -Rok, sedm měsíců a pět dní.
-A ve Vietnamu? -Jedenáct měsíců a dvanáct dní.
Charles říkal, že si na Yale nevěříš.
Ne.
To máš jako v lochu.
Všude je to jako v lochu.
Najdeš toho hlavního, kdo dělá problémy, a vyrveš mu plíce.
-Co tomu klukovi vykládáš? -To je celý.
Je na Yale, a ne ve vězení.
Strejda Charlie je prakticky tvůj táta.
Ne, je můj strejda Charlie. Tátu mám v rádiu.
Ty máš tátu v rádiu?
Co čteš tenhle víkend?
Akvinskýho.
Kristepane.
No co? Tomáš Akvinský.
Potřeboval uvěřit v Boha, tak vymyslel důkaz.
Koho jeho důkaz nepřesvědčil, tomu církev ufikla koule.
-Co tě trápí? -Nechce se mi.
Tobě se nechce. Teď musíš zabrat naplno.
Teď musíš vsadit všechno. Když nemáš nic.
Ser na to. Čti Orwella. O nižší vyšší střední třídě.
S těma je to nejvíc na hovno.
Jakmile to pochopíš, můžeš fungovat v Americe.
Pokud k tomu máš auto.
Celý léto jsem byl v Evropě.
Itálie, Benátky. Byl jsi v Benátkách?
Ne.
Naprosto nelogický město.
Taxík je loď, popeláři mají taky loď.
Nic tam nedává smysl.
-Jak ses dostal do Benátek? -Učil jsem se, měl jsem dobrý známky.
Táta říká: „Vyber si město.“
Brácha mě nutil koukat na Teď se nedívej s Donaldem Sutherlandem.
Kolik ti bylo?
Ten film ze mě udělal chlapa. Odehrával se v Benátkách.
Můj první film byl Vymítač ďábla.
Bráchovi stál z Julie Christie. Zkrátka jsem si vybral Benátky.
Ze tří týdnů byly tři měsíce. Vymítač ďábla mě vyděsil k smrti.
Ponaučení...
Ponaučení je, že se máš učit a pojedeš do Itálie.
Sidney!
-Ahoj. -Ahoj.
Jak se máš? Je tam Smraďoch?
Já nevím, kde je Alex. Moc ho nevídám.
-Ahoj. JR. -Sidney.
-Čau. -Jsme ze stejné třídy.
O tom pochybuju.
Co tvoje Iliada?
-Moje Iliada je v pořádku. -Jo?
Jo. A co tvoje?
Moje je s postupujícím večerem čím dál lepší.
-Opravdu? -Jo.
To je fajn.
-Jaká byla oslava? -Nic moc.
-Ne? -Ne.
-Kam míříš? -Jdu domů.
Doprovodím tě.
Tak jo.
Co znamená JR?
To je složitý. Řeknu ti to, až se líp poznáme.
Nějaký trauma?
Ano.
Něco s otcem?
Mám jméno po něm, ale viděl jsem ho jen párkrát.
Slýchal jsem ho v newyorském rádiu.
Byl to známej DJ.
Hledáš ho?
Ne.
Otcovský komplex je varovné znamení.
Ženy s otcovským komplexem obvykle hodně jedí.
Ale z chlapů to dělá trosky.
Žádnej komplex nemám. Je to prostě chlápek v rádiu.
To jsem ráda.
A čím chceš být, JR?
Kromě emocionální trosky?
Kromě toho?
Chci být spisovatel.
Budu spisovatel.
Proč spisovatel?
Odmalička
rád čtu všechno, co se mi dostane do ruky.
Všechny slavné autory a knihy.
Po Yale půjdu na práva.
Na právníka nevypadáš.
-To beru jako kompliment. -Správně.
A jsem doma.
Budeme se zítra učit spolu?
Tak jo.
Dobrou noc, JR.
Dobrou.
Myslíš, že jsi zamilovanej?
Jo, to si myslím.
-Holka má štěstí. -To nevím.
-Dáváš si pozor? -Proboha, mami.
Je chytrá a vnímavá.
Vnímavá vůči čemu?
To je jedno.
Je bohatá?
Nejspíš nižší vyšší střední třída.
Šikovnej kluk.
To nechápu. „Nižší, střední, vyšší“.
Lidi, co si myslí, že jsou bohatí.
Praví boháči se schovávají, aby je někdo nezamordoval.
Sidney je někde vysoko a já úplně u dna.
Můžeš jí toho nabídnout spoustu.
Nemám peníze ani vizi, kým chci být.
Leda právníkem, co zažaluje otce.
Kvůli tomu z tebe právníka mít nechci. To by bylo patologické.
Není na škodu, když muž ženu trochu zbožňuje.
Maličko.
Zamilovanost je dar. Zkus si to užít.
Když ti zlomí srdce, přežiješ to.
-Musím se tě na něco zeptat. -Na co?
Chtěl bych u nich trávit Vánoce.
-Co? -Co?
Jsou Vánoce a já jsem v Connecticutu ve volvu.
Já tě to neodnaučím, co?
Co?
Vidět ve všem něco víc.
-Byl jsi někdy ve Westportu? -Ne.
Šukal jsi někdy ve volvu?
Nebylo nic, co by Sidney nechtěla vyzkoušet.
Zaučila mě v lásce
a semestr nám utekl jako voda.
Nebyl jsem tak naivní,
abych si myslel, že moje první láska bude i poslední.
Ale ona byla něčím zvláštní.
Něčím, co mi dávalo naději.
V pohodě? Nepotřebuješ doktora?
-Ne, jen chvilku počkej. -Dobrá.
-Dobré ráno, frajere. -Dobré.
Naši... už tě slyšeli.
Chtěli by tě poznat.
Budu tě muset vzít na vlak.
Proč?
To je hrozně složité.
Cítím se divně.
Omlouvám se, že jsem tě sem brala.
Asi chodím s někým jiným.
Uvidíme se dole.
Máš rád čajové koláčky, JR?
-Moc rád, pane. -Říkej mi Phil.
Díky, Phile.
Jemu můžeš říkat Phil, a mně můžeš říkat paní Lawsonová.
Sidney říkala... Pardon.
Sidney říkala, že jste oba architekti.
Někdo staví domy, my stavíme obydlí.
Jaký je v tom rozdíl?
Sice jsem právě propadl z angličtiny,
ale dům je přece obydlí,
pokud to není jeskyně, a obydlí je dům.
Vydávají i časopis Obydlí.
Cože?
Časopis Obydlí.
OBYDLÍ LETNÍ BYDLENÍ
Moc se v té otázce nezabydluj.
To ne.
Tvůj otec se prý skrývá před zákonem
a ty ho znáš jen jako hlas z rádia.
Víceméně.
Chodíš na psychoterapii? Měl bys.
Ne, to ne.
Kupodivu.
Co dělá tvoje matka, JR?
Má obydlí v Manhassetu u rodičů,
kteří jsou trochu cvoci.
Dělá sekretářku.
Odjakživa jezdí ráda autem
kolem domů, jako je tenhle,
a přemýšlí, jak se v nich asi žije.
Teď jí to můžu říct.
To jí řekni.
Řeknu.
Co studuješ?
Phile, já studuju lidi.
Studuju je odjakživa.
Tady je to skvělé.
JR je spisovatel.
Co studuješ na Yale?
Obvyklý sračky. Máma ze mě chce mít právníka.
Zřejmě je to inteligentní žena, i když trochu optimistka.
Phile, šukal jsi někdy ve volvu?
A bylo to. Kopačky v Connecticutu.
Další dva roky jsem se snažil někým stát.
Někým být.
Někým, koho by Sidney zase chtěla.
Ahoj, Charlie.
Je tu obsazeno?
Podívejme. Posaďte se.
Čtvrtý rok studia měl být perfektní. Články v novinách, práce v baru.
Měl to být můj rok.
Sidney jsem nepotřeboval.
Ať se jde bodnout.
Jde vám psaní?
Tahle otázka se bohužel neklade dostatečně často.
Nevím. Mám něco v yaleských novinách.
-To spousta lidí nemá. -A spousta lidí ano.
Vás tady vždycky rád potkám.
Co vás trápí nejvíc?
Jsem chudý kluk, který chce bohatou holku.
Nic nemožného.
Není doopravdy bohatá, je nižší vyšší střední.
Pravé boháče neuvidíte. Jsou neviditelní.
Hodláte ze sebe něco udělat?
Abyste jí vytřel zrak?
Možná.
Kdyby vás milovala, nevadilo by jí, že jste chudý.
Pamatujte, že to máte ode mě.
Už jsem to slyšel.
A pak je tu ještě Gatsby.
O čem je tedy váš příběh, když ne o tomhle?
Chybějící otec. To taky znáte?
Jistě. Jak jinak by se někdo stal knězem?
Málem jsem ti na to skočil.
Na co?
Poslední rok a půl
jsem upřímně řečeno prožíval peklo.
-Kvůli mně? -Ano, kvůli tobě.
Co ode mě chceš?
Jsme čtvrťáci.
Jsem z toho agita.
To je původ „agitace“?
Ne, to jsou muži, co něco chtějí.
Myslím, že si myslíš, že chci něco, co nechci.
Leda bys chtěla, abych to chtěl.
Já s někým chodím.
To si děláš prdel.
Nedokážu vysvětlit, proč jsem se pořád vracel.
Prostě to se mnou uměla.
Takže byla agita, ať je to, co chce.
To jsou „nervy“ v jidiš.
Určitě taky potřebuje prostor,
čas, a podobně, že jo?
Mám pro tebe otázku.
Co potřebuješ ty?
Nejsem žádnej génius, ta otázka se nabízí.
Co chci já? Chci psát, ale nejde mi to.
Když ti nepůjde psaní, budeš novinář.
-Na práva nejdu. -Já taky ne.
-Moje máma... -Chce, abys byl šťastnej.
To jo.
Ale to my dva neumíme.
Vrátíme se a odpromujeme.
Tak jo.
-Jsem tady. Chápu, že je to důležitý. -Odpromoval na Yale.
A tvůj otec na Dartmouthu.
Nechme je už nastoupit.
Dámy a pánové,
přivítejme ročník 1986 na Yale.
Máš telefon.
Haló.
Pamatuješ si mě?
Čau, táto.
Nedorazil jsem, jak už víš.
To se dalo čekat.
Ale chci ti říct, že jsem přestal pít
a teď se všude možně...
omlouvám,
a teď přišla řada na tebe.
-To je něco. -S tím jdi do prdele.
Jsem rád, žes to dokázal. Měl jsem obavy.
Studium není pro každého.
Pro mámu bylo, kdybys ji nepřivedl do jiného stavu.
Každej táhne svoji káru, JR.
Mám dojem, že tě máma nechává táhnout tu svoji.
Já mám dojem, že už dlouho táhne za nás oba.
Možná.
Za čtvrt hodiny vysílám, musím končit.
Kde jsi?
O jakých právnických školách uvažuješ?
O žádných. Chci psát romány.
Kde budeš bydlet?
U dědy, jako všichni.
Všichni bydlíme u dědy.
Ty sice čekáš, že se teď všechno změní, ale...
-Musíš mít práci. -Psaní románu je práce.
Vydavatelé chtějí spíš memoáry.
To je pravda.
Na.
To je pro Sidney?
Ne. Otevři to.
To je prsten z Yale.
Pánské šperky nemám rád, ale říkal jsem si,
že je to práce obou mušketýrů...
Je pro tebe.
Ty vole.
Takže sis vlastně vzal vlastní matku.
Nepřeháněj.
Tak řekněme, že jsi uzavřel kruh s jedním rodičem.
-Jo. -A co Hlas?
-Ani nevím, kde je. -Hlas?
S tím to jde z kopce už od dob Cartera.
Vy volové jste odpromovali?
Charlie, piš jim to na mě.
Díky, Náčelníku.
Kolik dneska stojí studium na Yale?
Asi 60 000.
-Šedesát? -JR má granty a stipendia.
Wesley, tys platil celé školné?
Tak mi řekněte, kdy byla podepsána Magna Charta?
-To nevím. -Já taky ne.
-Publikum? -1215.
Je to základ anglického práva, to byste měli znát.
-Štít proti tyranii. -Jan Bezzemek.
-Správně. -Momentálně je mi to u prdele.
Je mu to u prdele.
Chci tě jen uchránit před vládnoucí třídou.
Pozdě, Náčelníku.
60 000 dolarů. Můj dům stál 12 000.
Tvůj dům stál 7 000.
No jo, vlastně 7 000.
-Radši bych se rozloučil navždy. -Můžeme být kamarádi.
Bez romantiky a sexu.
To zní lákavě.
A co děláš?
Dost času trávím v baru a pracuju na románu.
Nakladatelé chtějí spíš memoáry.
Jo, to se říká.
Kolik už máš stránek?
Hodně.
-Hlásil ses do novin? -Jo.
-Máš výstřižky? -Jo.
Psal jsi do New York Times?
Líbilo by se ti, kdybych dělal pro Times?
Já tě miluju i tak.
Jen nestojím o vztah.
Vztah mezi námi je, jen bez romantiky a sexu.
Times jsou asi nad moje možnosti.
Jako Yale?
-Můžeme jít k tobě? -Ne.
Bydlím s ním.
Takže Sidney tě viděla v tom žalostném stavu.
-Ale pak se zajímala. -Jo.
Jestli ses nerozsypal.
Mně se ani nemá co rozsypat.
Nic nemám.
Poslouchej.
Co jsem ti říkal o chlapovědě?
-Pamatuješ si to? -Jo.
-Mít práci, mít auto. -Jo.
-Nebláznit. -Já nic z toho nemám.
Pak jsi nezávislej a někdo o tebe může stát.
A jestli ne, tak od něj koukej mazat.
Jo?
New York Times. Můžu mu říct, kdo volá?
Moment, prosím.
Měj se, ještě to probereme.
-Čau, Harve. -Čau.
New York Times. Haló.
-Vy jste JR? -Ano.
Pojďte se mnou.
Vaše výstřižky z Yale jsou dobré. Kde pracujete teď?
Asi píšu beletrii.
A dělám v rodinném podniku.
Pohostinství. Bar na Long Islandu.
-Ty výstřižky jsou dobré, pane Maguire. -Opravdu?
Redaktoři jich chtějí vidět víc, než se rozhodnou.
-Chcete víc výstřižků? -Ano.
Je to dobrá zpráva?
Ano.
Já jich víc nemám.
Řeknu to Brianovi.
Chcete se s ním setkat?
Ne, jestli mi nedáte práci.
Jen pojďte.
JR? Pojďte dál.
Dobrý den.
Hlavně jí nepiš, že máš lepší místo.
Víc to na ni zapůsobí, když to zjistí sama.
Už jsem jí to psal.
Já se z tebe poseru. Nejdřív to se mnou prober.
Neříkej jí, že ji chceš zpátky. Řekls jí to?
Jo.
Nekoukal jsi na její barák v dešti a tak?
Ne.
Sidney!
JR, kolikrát už tě ta holka opustila?
Když tě někdo opustí, co to znamená?
To bys zrovna ty měl vědět.
Ona jen potřebuje čas.
Uniká ti zásadní skutečnost.
O tom, co bude a nebude, rozhodujou ženský.
-A bejvá to jasný hned. -Ale...
Rozhodujou ženský.
-Ale... -Kdo rozhodl o vašem prvním setkání?
Ona.
Tak vidíš, ty troubo.
To je klasika. To ví každej.
Vidíš to v tom, ne?
JR dostal práci v Times.
Jsem jen poslíček. Nosím svačiny a kafe...
Charlie, zvu ho na drink.
S vaším prvním podpisem je potíž.
Za iniciálami se píší tečky.
Tím jsem se zabýval.
Harry S. Truman se obešel bez puntíku...
To není puntík.
EE Cummings. Taky bez teček.
V Times je píšeme vždycky. Víte proč?
Aby to nevypadalo, že jsme zapomněli.
Times mají svá pravidla, a vy jste „J. R. Maguire“.
Tečka.
Za příjmením se tečka nepíše.
Gratuluju k dobré práci.
Máte podpis v New York Times.
Ještě něco?
Ne, děkuji.
Tátovi firma patří, brácha je společník. Je to jen otázka času.
-Klub šťastně spermie. -Přesně tak.
-Prosím. -Díky.
Tak tys povýšil.
Ne, povýším, až budu reportér
a můj podpis tam bude každý den.
Stejně nebudeš mít pro Sidney ten pravý původ
a budeš fungovat hlavně po barech.
No jo...
Genetiku neošidíš. Co budeš dělat?
-A kde je vůbec tatík? -Schovává se.
-Jsi jak tvoje máma s Yale. -Jak to?
Myslíš si, že Times něco znamenají.
-Ano, jsou to přece New York Times. -Ne.
-A co tedy něco znamená? -Kniha.
U knihy ti potrvá léta, než zjistíš, že taky nic neznamená.
A můžu ti zaručit,
že i když budeš psát do Times nebo knihu,
Sidney ti stejně nikdy nezavolá, že by tě zase chtěla.
A víš proč?
Proč mi nezavolá, ty vševěde?
Protože ti dala asi devětkrát kopačky.
Protože tě nemiluje.
A protože se na Den obětí války vdává.
Při ohlédnutí do minulosti bude důležitý, co uděláš teď.
Máte vybráno, pánové?
Čtyřikrát gin martini s limetkou.
Hele.
Vstávej, vole.
Ty nechceš být spisovatel?
Vždyť jsem.
Nejsi, jsi poslíček.
-Píšu. -Knihu?
-Ne. -Takže jsi to podělal.
-Nepodělal. -Ale ano.
Pocházíš z dlouhý linie průserářů.
To ano.
Chceš vědět, co si myslím?
Asi ne.
Měl bys jít spát, probudit se za dvacet let
a pak všem vyprávět, jak dobrej jsi mohl bejt.
To si myslím já.
-Běž do hajzlu. -Ty běž...
SIDNEY LAWSONOVÁ SI BERE ROBERTA DEVEREAUXE
Smraďoch.
Ahoj.
Hledá tě.
A je to tady, ty klikaři.
Jak víte, redaktoři důkladně studovali vaši práci,
která je úchvatná.
Některé vaše články jsou vynikající.
Přestože většina z nich pojednává o lidech v barech na Long Islandu,
některé vaše články jsou skutečně vynikající.
Proto mě mrzí, že nemám lepší zprávu.
Jak víte, když komise rozhoduje o přijetí uchazeče,
redaktoři hlasují.
Nemůžu vám říct, kdo jak hlasoval,
ale výsledkem je,
že vám nemůžu nabídnout místo reportéra.
Děkuji.
Máme dojem, že vám chybí praxe.
Zkuste menší noviny.
Tam se můžete učit a růst.
Ne, děkuji.
Tvoje máma.
Haló.
Nekoukej na mě tak. Prej to bylo malý.
Něco ti řeknu.
Je snad možný mě zabít, ale není to nic jednoduchýho.
Dobrá. Určitě jsi v pořádku?
Jo, je mi fajn. Za pár dní půjdu domů.
Co se děje?
Nedali mi to místo.
To je k nezaplacení. Teď z těch pitomců naděláš postavy.
Jo, asi jo.
Je to traumatická příhoda. Můžeš to nafouknout.
Jasně.
Asi jo.
Tohle by mohla být chvíle, kdy mi řekneš něco důležitýho.
Jo.
Nejsem si stoprocentě jistej, že bys měl psát memoáry.
Ale nemůžeme ignorovat trend.
Jestli to ale má být memoár a má mít nějakou strukturu,
je ti jasný, co musíš udělat.
Dělá talk show v Severní Karolíně.
Tvůj otec jednou přijel do Manhassetu
a chtěl se usmířit s mámou.
Přijel vlakem, auto neměl.
V životě se s žádnou holkou neusmíříš,
pokud nemáš auto. Ale to víš.
To vím. A železnou zásobu.
V budoucnosti nebo v Holandsku je to možná jiný,
ale v Americe musíš mít auto.
Tvoje máma ho každopádně poslala do prdele.
Pak přišel do baru.
Dal si obyčejnou skotskou bez ledu.
Nikdy si nedávej obyčejnou, ani bez ledu.
To je znamení, že míříš ke dnu.
V jeho případě to bylo před dvaceti lety.
Pak jsem mu půjčil 30 dolarů, který jsem dodneška neviděl.
A celou tu dobu
si z něj pamatuju jen ten zkurvenej hlas.
Ty jeho mluvidla.
Jak stárnu, vrtá mi hlavou,
v čem byl kurva problém.
Vlastně...
Připomínám ti ho?
Uber s pitím.
Měl samozřejmě pravdu.
Jakmile vylezl z nemocnice, zapálil si cigaretu.
Jak je to s tím starým psem a novými kousky?
VÍTÁ VÁS SEVERNÍ KAROLÍNA
A když jsme u starých psů,
přišel čas.
Pojď se s tátou obejmout.
Díky, že jsi přijel.
Jo.
Nevím, jestli jsem ti to říkal po telefonu,
ale čas od času si dovolím drink.
Myslel jsem, že jsi...
-Ahoj, Johnny. -Čau.
Co si dáš?
Dvojitou obyčejnou skotskou.
Led, trochu vody, bez ovoce.
Bez ovoce, dobrá.
-A pro vás? -Nic, díky.
Nedělej si ze mě prdel. Dá si to, co já.
Dobrá.
Pravidla určuju já.
Leda bys mě vyzval na souboj.
Chceš mě vyzvat?
Byl jsem otec na hovno, takže máš první ránu.
Není třeba.
Jo.
Občas si dovolím drink.
Asi jsem ti do telefonu neříkal,
že si sem tam dovolím drink.
Uvědomuju si, že nejsem alkoholik.
Všechno je dobré.
Když dostanu náladu, můžu si dát drink.
A ty si můžeš dát drink s tátou.
Prosím.
Díky.
Tak co děláš?
Jsem spisovatel.
Mám práci v Times.
A co máma?
V pohodě.
Jo?
Najíme se u Kathy.
Nová kunda.
Takže...
Jdeme.
Čau.
Koukám, že jste začali pařit beze mě.
Začal jsem pařit dávno předtím, než jsem tě poznal.
Tohle je můj syn JR.
A celým jménem?
Junior.
Moc mě těší, JR.
Těší mě.
Co je k večeři?
Mám kuře a zeleninu. Kdy chcete jíst?
Máme hlad.
A co tenhle?
-Nepatří sem? -Jo.
Tenhle patří sem a tenhle sem.
Co s tím bude, až to poskládáš?
Máma to zalakuje a vyvěsí.
To jsou Benátky.
Já vím.
Byls tam někdy?
Ještě ne.
Jak může člověk cestovat?
No...
Musíš se dobře učit.
Hodně dobře.
To je základ.
A někdy to stačí.
Škola mi jde.
Když se budeš hodně dobře učit,
-nikdo ti... -Určitě píšeš, jako když jeptiška mrdá.
Kde je to zkurvený kuře?
Na tu tvoji náladu nejsem po těžkým dni zvědavá.
Cos mohla mít za těžkej den?
Kouříš čuráky, abys měla na kuře?
Nesahej na mě!
Hej!
Ty čumíš, jako bys zažil nějaký prozření.
Jako by všechno
zapadlo na svý místo.
-Drž hubu. -Cos mi to řekl?
Abys držel hubu!
Mě neumlčíš.
Jsem rozhlasák.
Nechtěl jsi mě umlčet,
když jsi mě hledal v rádiu.
Běž do prdele.
Vlastního tátu nemůžeš umlčet.
Co bys dělal bez záporný postavy?
Máš to nachystaný.
Nemůžeš říct, žes neměl šanci.
Kde máš telefon?
Na letiště.
S vaším otcem je to mrzutý.
To není můj otec.
To si člověk nevybere.
Možná.
Ahoj.
Tomu neuvěříš. Mám skvělou práci.
Tvoje teta nečekaně splnila slib.
Dělám v kanclu ve Westhamptonu. Zkontroluj mi to.
Jo.
Dají ti seznam telefonních čísel a adres
a ty je přemlouváš, aby vyměnili životní pojištění za rizikový
a zbytek dali na nezdaněnej důchodovej účet.
Jak vypadám?
Úžasně.
Panebože, přijdu pozdě!
Máš základní plat a procento z prodejů.
V lednici jsou lasagne. Nech něco Charliemu.
-Děda už jedl. Drž mi palce. -Tak hodně štěstí.
Určitě to vypadá dobře?
Jo. Dokonale.
Máma teď stojí na vlastních nohou.
Prodává pojištění.
-Někdo to dělat musí, ne? -Jo.
Někoho to asi i baví.
Ale hlavně jí asi pomohla ta Yale.
Nepřísluší mi soudit, co hledá,
ale řekl bych, že je v pohodě.
Jo. Doufám.
Proč tu máš všechny věci?
Stěhuju se na Manhattan. Přišel čas. Wesley má bydlení.
Budeš spisovatel. Najdeš si práci.
Jo. Jedno z toho udělám.
Máš se kam vrátit.
Jsi v Americe. Vyber si.
Víc toho nemáš?
Jen tohle.
Neříkej, že jsem ti nikdy nic nedal.
To si děláš prdel. Máš vůbec věk na řidičák?
-Zacházej s tím slušně. -Volant je vlevo.
To je auto pro chlapy.
Máš tam benzín?
Myslíš, že jsi chlap? Ty cucáku.
To snad není pravda. On si myslí, že je Elvis Presley.
Kluk nám vyrostl.
On mi to auto dluží.
Táhni pryč.
My tě tu nechceme.
-Už se nevracej, grázle! -Jo!
Kdo chce být právníkem, jde studovat práva.
Nakonec dostane diplom.
Tam je úředně potvrzeno, že je právník.
Tak je to s většinou povolání.
Ale spisovatelem se člověk stane, jakmile se rozhodne.
Bez diplomu.
Člověk to musí dokázat, aspoň sám sobě.
Ten den, cestou na Manhattan
s železnou zásobou v kapse,
v autě od strejdy Charlieho,
jsem věděl, že jsem spisovatel.
A co čert nechtěl, vydavatelé chtěli spíš memoáry.
NĚŽNÝ BAR
Překlad titulků: Tomáš Lenikus
Kreativní dohled Kristýna