Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Golden Earring
va cânta în deschidere pentru The Who la Madison Square Garden, începând cu...
Dulcele bar
BAZAT PE BIOGRAFIE
Ăla e unchiul Charlie?
Încerc să te ajut să arunci.
Mă ajuți să arunc? E un antrenament de bătaie.
Nu e treaba ta să mă ajuți să arunc.
Îmi fac griji pentru tine. Ești al naibii de beat.
Ce dracu' faci?
Bine, taci dracului din gură!
Bine.
Tipii ăia sunt incapabili. Haide, Chaz!
Bine, iată!
Haide, trece-o de el!
Ne vedem acasă.
E și Ruthie acolo.
E casa plină.
Bine.
- Ce poți să faci? - Haide, Chaz, pe lângă el!
Bine, asta e. Bine.
Haide!
Mergem acasă.
Mergem acasă. Din nou.
Bine, poftim, frumoasă extensie, haide!
Folosește-ți mănușa!
Era 1973, și după ce nu am reușit să ne plătim chiria timp de cinci luni,
mama și eu a trebuit să ne mutăm înapoi la bunicul.
Pentru mama, acasă nu a însemnat niciodată același lucru ca pentru mine.
Pentru ea, însemna eșec, un loc în care ajungeai
când toate chestiile pe care conta ea se prăbușeau.
Muncă, apartament, iubit.
Nu întotdeauna în ordinea asta.
Dar mie îmi plăcea.
Pentru mine, casa bunicului era mereu plină
de veri și mătuși, garnisită cu mult râs și lacrimi.
Și câte o cădere nervoasă ocazională.
Dar, mai presus de toate, acolo locuia unchiul Charlie
și, când ai 11 ani, vrei un unchi Charlie.
Toată lumea trebuie să știe că haznaua e plină.
Dacă te ușurezi, o faci afară.
Mi-ar prinde bine un pic de ajutor.
Nu sunt menajeră.
Doamne!
Tatăl meu era DJ de radio la New York.
I se spunea Vocea.
Difuza piese din top 10 și vorbea despre muzicieni.
L-am întâlnit doar o dată, eram destul de mic,
așa că, atunci când puteam, mă furișam și-l ascultam la radio.
Trebuia să mă furișez pentru că, după ce ne-a părăsit, ei bine,
să spunem că mama a tăiat cu foarfecele fiecare poză în care apărea și el.
... puternic de la început,
cu Paris Nights și Log Roller agățați strâns,
plutonul aleargă înainte pe centru...
Îmi place.
Da?
E vorba de oameni. Îmi place să fiu cu oameni.
Mâine e o altă zi.
De ce spune bunicul că ar trebui să plecăm cu toții?
Pentru că e un ticălos bătrân și egoist care urăște să aibă grijă de familia lui.
Ca tata?
Nu, scumpule.
Bunicul urăște să aibă grijă de familia lui.
Tatăl tău nu a avut niciodată grijă de nimeni, deloc.
- Te cunosc. - Nu mă cunoști.
- Știu cum se termină povestea. - La naiba, nu știi.
Crede-mă!
- Îmi pare rău, ce ai spus? - Vreau să văd...
- Există o lege. - Vezi de degetele tale, nu de ale mele!
E Pablo Cruise cu „Dragostea va găsi o cale” pe WNBC...
Mănâncă-ți cerealele!
Bine, două reguli.
Nu te las niciodată să câștigi.
Dacă mă învingi, știi că m-ai bătut, dar nu te las niciodată să câștigi.
Și îți spun întotdeauna adevărul.
Te-am văzut în curte jucând.
Nu ești prea bun
și, probabil, nici nu o să devii mai bun,
așa că ar fi înțelept pentru tine,
pentru a evita lacrimile și dezamăgirea și, mai presus de toate, iluzia,
să găsești alte activități care-ți plac.
- Ce-ți place să faci cel mai mult? - Îmi place să citesc.
Și mie îmi place să citesc. Sunt bun la sport, de asemenea, dar...
Deci, chestia asta cu radioul...
O să-l cauți pe tatăl tău în radio.
Crezi că tatăl tău e în radio.
Nu e în radio.
E doar un nemernic care se întâmplă să fie la radio.
Nu aștepta ca tatăl tău să te salveze.
Și nu face sport!
Asta e tot ce am de spus.
Jocul e cu cinci cărți.
Mama are nevoie de niște bani.
Aici Vocea, pe 97,1.
E foarte obosită după muncă.
... primele 10 piese ale săptămânii, câștigați o cataramă în ediție limitată
și sunteți înscriși pentru premiul de 500$. Ce ziceți?
Top 10. Nu poți câștiga dacă nu joci.
Locul ăsta e ocupat?
Nu.
Spune-i vărului tău că am zis că poți merge cu bicicleta.
Oricum nu e a lui. E bicicleta casei.
Am luat bicicleta aia din groapa de gunoi și am reparat-o pentru voi, ticăloșilor.
Acum se mută în Colorado. Oricum e bicicleta ta.
Doamne, Maica Domnului!
Cum te-ai îmbolnăvit?
Nu sunt bolnav. E sâmbătă dimineața.
Pur și simplu asta e.
E sâmbătă dimineața în viața bărbaților.
Fugi la bar și adu-mi un pachet de țigări.
Răspunde înaintea bunicii.
Nu sunt aici, indiferent cine...
- Alo! - Bună!
Știu că sunt o mulțime de țânci pe acolo,
dar mă întreb dacă nu ești cumva JR.
Tată?
- Ce? - Așa e, amice, ești JR.
Dă-mi nenorocitul ăla de telefon!
- Sunt tatăl tău. - Mama nu e acasă.
Nu am sunat-o pe mama, puștiule, te-am sunat pe tine.
Ți-ar plăcea să mergi la un meci cu tata?
Serios?
Sigur, meci cu tatăl tău?
Mets sau Yankees?
Cum vrei tu.
Unchiul Charlie spune că Yankees sunt dobitoci,
dar Mets beau la The Dickens.
Ce mai face unchiul Charlie?
- Ce mai faci? Vrea să știe. - Încă îmi lipsesc 30 de dolari.
Spune-i că Mets joacă cu Braves mâine-seară.
Mets joacă cu Braves mâine-seară.
Asta nu înseamnă că va veni.
Să-ți spun ceva, amice.
O să iau bilete și vin să te iau de la bunicul tău la 18:30.
Grozav, mulțumesc.
Avem multe de recuperat.
Bine.
- La revedere. - La revedere.
Îmi aduci țigările?
Citești ziarul ăsta?
- Nu. - Super.
Am un interviu la Yale.
A spus să fiu gata la 18:30.
Eram gata de la 16:30, ca să nu o dau în bară.
Întotdeauna îți amintești cum o dai în bară, așa că nu vrei.
Chestia e că, în acea zi, m-am simțit ca și cum aș fi făcut-o.
Ăsta e lucrul pe care trebuie să-l ții minte despre un copil.
Copilul crede mereu că el a dat-o în bară.
Nu știam cum arată.
Nu fusesem la New York, să-i văd fața pe panouri și autobuze.
N-aș fi putut să-l recunosc în mulțime.
Dar m-am întrebat dacă era un lucru pe care-l știi mereu,
ca și cum mereu l-ai recunoaște pe tatăl tău, instantaneu.
Era posibil.
Peste ceva timp, după ce a fost arestat în timp ce era în direct,
pentru neplata pensiei alimentare,
Vocea a fugit din stat.
A fost cam în aceeași perioadă când a sunat, beat,
și a spus că a pus s-o omoare pe mama.
A amenințat și că mă răpește,
dar unchiul Charlie a zis că asta e mai puțin grav,
pentru că răpirea vine la pachet cu responsabilități.
Noi suntem cei Doi Muschetari, nu?
Da.
BARUL DICKENS
Să-ți arăt ceva, bine?
Asta e știința masculină, bine?
Ia-ți băutura!
Asta merge acolo.
Îți iei pachetul de țigări, da? Ăsta merge acolo.
Vezi aia? Uită-te la tipul ăsta!
Vezi cum își pune banii în buzunar?
- Da. - Să nu faci asta.
Asta înseamnă să-ți păstrezi banii ca un bețiv. Nu e bine.
Și trebuie să ai grijă de mama, da?
Dă-mi o mână de ajutor!
Și ai grijă de femeia ta, dacă ai una.
Dacă bei, asigură-te că știi cum s-o faci. Dacă nu știi, atunci nu bei.
Nu fi ca nemernicii ăștia,
care întârzie la muncă, își cheltuie banii
și beau cocteiluri de cola cu vanilie timp de 30 de ani.
E vorba de a fi bărbat.
Bei, fumezi,
nu-ți porți banii ca un bețiv.
Și vezi asta?
Acest mic compartiment din portofel?
Aici îți ții economiile.
Cam 100 de dolari, cinci, oricât, în funcție de cum merge economia.
Cel mai important lucru e să nu bei niciodată acei bani, ai înțeles?
Ce altceva? Ții ușile, o asculți pe mama.
Înveți să schimbi un cauciuc, să dai curent de la baterie.
Schimbi un cauciuc, dai curent, ai grijă de mama, nu-ți bei economiile.
Încă un lucru, foarte important.
Niciodată, în nicio situație, nu lovești o femeie.
Chiar dacă te înjunghie cu foarfecele.
Am înțeles.
Asta e. Știința masculină. Bang.
Oamenii pot citi cărțile alea?
Dacă pot... Ce ești tu, un molâu?
- Adică, pot să le citesc? - Cum se numește locul ăsta?
Barul Dickens.
Corect.
Charles Dickens. Știi cine e?
Proprietarul?
Da, poți să le citești, cât de multe vrei.
Du-le în salonul de poker. Citește-le pe toate. Îndestulează-te!
Știi ce s-ar putea întâmpla?
Dacă citești destule cărți, poate, dacă ai noroc,
ai putea deveni scriitor.
Și asta a fost.
Din acel moment, am vrut să fiu scriitor.
Winston au un gust bun Așa cum ar trebui să aibă o țigară
Caise.
Nu am făcut asta.
Bunicul tău are memorie fotografică.
Știe greaca și latina.
Dar mobila este lipită cu bandă adezivă,
iar el trage vânturi și spune că nu a fost el.
Spune „caise” fără niciun motiv.
Asta a făcut cu facultatea.
Și totuși, voi toți ați ajuns înapoi aici.
Ești un ticălos bătrân și zgârcit.
- Nu ești zgârcit cu banii. - Nu am deloc.
Ești zgârcit cu dragostea.
Nu am fost eu.
Fetele devin soții și mame, ăsta a fost punctul lui de vedere.
Ai devenit una dintre ele.
Taci din gură, nesuferitule!
Pentru că e zgârcit cu dragostea și înțelegerea,
eu nu am educație și de aceea tu, jur pe Dumnezeu,
nu-mi dau seama cum anume,
o să mergi la Harvard sau Yale.
Nu am fost eu.
- Mergi la Harvard sau Yale. - Fă-l să se simtă dezamăgit.
Harvard sau Yale.
Asta spune o femeie. care câștigă 30 de dolari pe zi!
Și, după facultate, Harvard sau Yale,
te duci la facultatea de drept.
Ca să-l poți da pe taică-tău în judecată pentru pensie alimentară.
Nu, ca să te poată ajuta pe tine cu amenzile primite pentru fosa septică.
... este la bătaie, îl înfruntă pe dreptaciul Jenkins.
Sunt la centru. A lovit.
O minge rapidă, două ratări...
Ce naiba e asta?
Hei, Charlie. Cum o mai duci?
- Mai ai gonoree, dobitocule? - M-am molipsit de la sora ta.
- Unde sunt cei 30$ ai mei? - În fundul meu. Vino și ia-i!
JR, salută-l pe tatăl tău!
Și plecăm.
Îți place să stai la bunicul?
Da. Adică, nu.
Da sau nu?
Adică, îmi place, dar mamei nu.
Ei bine, cred că bunicul tău e un om bun.
E rebel, dar asta îmi place la el.
Mama spune că s-ar putea să-și fi pierdut mințile.
Ei bine, și asta. Câteodată e o idee proastă să fii rebel.
Pe mama o întristează că trebuie să revină mereu la bunicul.
Dă vina pe mine?
Vezi tu cum stă treaba cu femeile,
uneori nu se gândesc la cauza și efectul lucrurilor.
Vor libertate,
dar apoi dau vina pe tine că le-ai dat-o, odată ce o primesc.
Cel puțin asta e experiența mea.
De la o sculă la alta, să știi.
Hei, mama ta mi-a spus că mă asculți la radio foarte mult.
Spune că ascult prea mult sau încerc să te găsesc.
Schimbi mult posturile.
E vina conducerii.
Vrei să fii DJ când o să crești?
O să fiu avocat.
- Doamne, de ce? - Așa vrea mama.
Vorbește multe tâmpenii și crede orice.
Bine.
Mă bucur că te-am văzut, tinere.
Am o întâlnire la grătar cu un sponsor.
- Pot să vin și eu? - Nu.
Spune-i mamei tale să nu-i cheltuiască pe toți odată.
Cât despre tine, continuă să asculți radioul.
Ne vedem în curând, Junior.
Un doctor de la școală spune că nu am identitate.
Doamne! Găsește una.
Ne mai vedem.
Pa!
Hei, dobitocule! Te-ai distrat cu puștiul?
Să te ia naiba, Charlie.
Dă-mi cei 30 de dolari sau ieși naibii din mașină!
Nu fi un nenorocit! Știi ce?
Nu încerca să faci pe durul.
De ce te-ai măritat cu el?
Eram tânără.
Am fost proastă.
Nu vreau să fiu Junior.
Nu vreau să am același nume.
Poți avea orice nume vrei.
Cine e tipul care a eliminat toți adversarii drogat?
Dock Ellis.
Poți lua LSD sau Drano, dar te angajezi.
Iei o decizie. Mergi la toaletă sau potrivești ceasul.
Te duci să te culci sau candidezi la președinție și asta e.
Ce vrei să fac?
Mama nu poate merge undeva.
Adică, unde nu se poate duce? Unde mergem?
Scuze că v-am făcut să așteptați.
Cu ce vă ajut?
Nu sunt sigur.
Cineva a spus că avea accese de furie. Poate dumneata ai spus asta.
Mama lui e secretară. E ocupată, așa că am venit eu.
Poate îmi poți spune despre ce e vorba.
Nu vrea să-mi spună de la ce vine numele lui.
Nu vine de la nimic. Numele lui este JR. Asta este.
Poate că e un moment ciudat pentru mine să-ți spun că nu sunt psiholog.
De ce spui asta?
Pentru că nu sunt psiholog
și stau aici cu un psiholog care știe că nu sunt psiholog.
Ești nătărău?
Bine, deci așa faci?
Nimic nu e ce pare, ești cel mai deștept tip din încăpere
și stai acolo căutând erori și percepții închipuite.
Cu toții avem slujbele noastre, tu o ai pe a ta.
- Să-ți fie de bine! - JR sunt inițialele lui.
Sau e prescurtarea de la Junior. Ce importanță are?
Una mare dacă acest lucru i se ascunde,
pentru că nu există niciun Senior în viața lui.
Poate că nu i-a trecut prin cap
până când nu i-ai pus în față tema asta mizerabilă.
Este convingerea mea că incertitudinea legată de semnificația numelui
și întrebările despre asta l-au lăsat fără identitate.
Foarte impresionant. Fără identitate, deci criză de identitate.
Nu are identitate, ceea ce provoacă furie.
El are dubii despre identitatea lui, eventual.
Cât de sigur ești tu de identitatea ta?
Sunt curios pentru că pari foarte interesat de tatăl său
și de absența lui și o pui într-o lumină negativă
și aduci copilul aici, și îl traumatizezi.
Amândoi știm că o suni pe mama lui să o inviți în oraș.
Asta e...
Deci, ești dispus să traumatizezi un copilaș
pentru a te da la mama lui.
Unchiul Charlie nu a avut niciodată bani să meargă la universitate.
A fost autodidact.
Dar asta nu însemna că lăsa un psiholog de doi bani să facă ce vrea.
„Gazeta familiei.”
E grozav, JR.
Bine. Iată!
Scapă de desene, aruncă-le!
Știu o mulțime de tipi care cred că sunt scriitori,
și ai să vezi, în viață, că cei mai mulți nu sunt.
Uite cum stă treaba.
Trebuie să ai acel ceva.
Nu știu exact ce înseamnă, dar, dacă nu-l ai,
și asta imediat,
nu te prinzi niciodată.
Și eu zic că tu îl ai.
Știam eu.
Știam eu!
E doar... E ceva.
Stai puțin! Nu am spus că ești bun, am spus că ai putea fi.
- Bine. - Vino aici. Vino cu mine.
Trebuie să le citești pe toate.
Nu vorbesc cu tine dacă nu le citești pe toate.
De asemenea, nu vreau să vorbesc cu tine despre toate astea.
Deci, un interviu la Yale.
Da.
Mama ta trebuie să fie încântată.
Da, e tot ce și-a dorit vreodată.
În calitatea mea oficială, trebuie să spun
că singurul lucru pe care să te concentrezi în această lume
este dorința de a vedea chipul lui Dumnezeu Tatăl.
Desigur.
Cu toate astea, biserica este pe ducă.
La slujba mea vin trei oameni.
Au fost patru, dar pe dna Cafferty am pierdut-o pentru că nu avea un fiu bun.
Fii un fiu bun!
De aceea mă duc la interviu.
Când te-ai spovedit cum trebuie ultima dată?
Nu în eseul meu pentru Yale.
Ei bine, vrei să intri.
Așa e.
Al cui e copilul ăsta?
Al surorii mele.
Care soră? Aia sexy sau aia nebună?
Ești tâmpit? Vrei să mori?
Dă-i puștiului o băutură din partea mea!
Îi ești dator lui Bobo.
Știi, am o presimțire că ai avut un motiv să vii aici.
Nu ai venit pur și simplu. Poate ai uitat.
Bunicul are nevoie de un pachet de Old Golds.
Să nu lași pe cineva fără țigări.
Bietul bătrân probabil se urcă pe pereți.
Te trezești că vine aici și spune prostii. Poftim.
Vreau să-l cinstesc pe Bobo.
- Cu banii bunicului? - Da.
Bine. Bobo, puștiul te cinstește.
Puștiul ăsta e în regulă.
Astăzi o să luăm o pauză de la studiu
și facem invitații.
Invitații lucrate manual pentru micul dejun tată-fiu.
Așa că faceți propriile invitații,
și le duceți acasă la tații voștri după școală.
Sâmbătă dimineața le preparați micul dejun
și le citiți din ce ați făcut la școală,
pentru a vă cunoaște unul pe altul mai bine.
Și vreau să faceți lucruri împreună cu tații voștri, bine?
Cine are nevoie de foarfecă? Cine are nevoie de creion colorat?
O secundă. Iau astea. Bine?
În regulă, copii, puneți invitațiile pe catedră!
Mulțumesc, Michael. Stephen, Adam, excelent.
Îmi place asta. Bine.
- Ce este, JR? - Nu am tată.
S-a dus?
Nu știu, poate. Doar că nu am unul.
„S-a dus” înseamnă „mort”.
Nu. Nu e mort. E la radio.
Pot să nu vin la micul dejun?
O sun pe mama ta.
- Bine. - Bine.
Ei nu știu cum este lumea astăzi?
E greu să le spui oamenilor despre tatăl tău, JR,
pentru că e greu să știi de unde să începi.
Poate îl obligă poliția să vină?
Poliția nu-l poate obliga să plătească pensia alimentară.
Un mic dejun tată-fiu ar putea fi greu.
De ce nu-l duci tu, nemernicule?
De ce nu?
Te duci cu el?
Sunteți tare chipeși.
Îmi amintesc de tine.
Hai să mergem. Înainte să mă răzgândesc.
Să vă distrați!
Ușor, puștiule.
Începe!
BINE AȚI VENIT LA MICUL DEJUN TATĂ-FIU
ȘCOALA PRIMARĂ MANHASSET CASA ȘOIMILOR
Sistemul nostru educațional și societatea noastră în ansamblu
au fost distruse în secolul al XIX-lea de influența germană.
Într-adevăr?
Conceptul de abilitate
a devenit o construcție mecanică, empirică.
Ați putea fi beneficiara acestui sistem.
Indiferent de sistemul existent,
el, cel mai probabil, va putea pleca de acasă cu propriile puteri.
Mulțumesc că ai venit cu mine.
Nu spune nimănui că sunt un bunic bun, altfel toată lumea va dori unul.
Mama ta are o tumoare la tiroidă
și se va opera.
Ar putea fi malignă.
Fii drăguț cu ea.
Bine.
Biopsia a dovedit că tumoarea era malignă,
așa că au scos-o împreună cu tiroida.
Fără chimioterapie, fără radioterapie.
Au scos-o pur și simplu. Cancerul dispăruse.
Sună mai ușor decât a fost.
Nimic din viața mamei nu a fost ușor.
Vrei niște apă?
Vreau să reușești.
Dar dacă nu pot?
Dumnezeu mi-e martor,
o să mergi la Yale.
O să coste 11.000 de dolari.
- Da? Cine spune asta? - Bunicul.
Te superi dacă mama crede în tine?
Nu.
Ceva e în neregulă cu creierul meu.
M-am blocat la Ghici Cuvântul.
Ce e Ghici Cuvântul?
E un rebus.
Dau niște indicii aiurea și rima răspunsurilor,
cum ar fi „Vehiculele lui Jane”, știi tu, „Honda lui Fonda”.
Viața e destul de grea și fără rebusuri.
Faci rebus, nu faci Alzheimer.
Asta e o porcărie. „Ingredientele lui Richard”?
Care Richard? Nixon?
Claxon de Nixon.
„Grozavul Gary.”
Super Cooper.
Asta e, puștiul și-a câștigat gradele.
Puștiul ăsta e un geniu.
Tragem la sorți să vedem cine pierde locul la bowling.
- Puștiul e un geniu. - De unde ai învățat cuvântul ăsta?
Salut, puștiule!
Bine, încă una.
- Cine mai vine? - Pat.
- Ăsta cine e? - Ea. Prietena unchiului tău.
Cu toții facem greșeli.
Să te ia naiba și pe tine, imbecilule!
Învață să conduci...
Văd că lucrurile merg bine.
Bună, băieți!
Tu trebuie să fii tânărul JR. De ce umbli cu vagabonzii ăștia?
Merg la bowling, pentru că am rezolvat Ghici Cuvântul.
Trebuie să fii lumina ochilor mamei tale.
Sper, pentru că e tristă.
Bine, e de ajuns.
WAKEFIELD BOWLING PISTE DE BOWLING
Nu știu, îmi cresc picioarele.
Mărimea 45. Hei, Bobo, adu-mi mărimea 46!
Cum se descurcă mama ta cu cancerul?
Glumești?
A, e în remisie. Trei, taci dracului din gură!
Îmi pare rău. Nu trebuie să fii așa de nesimțit.
Ți-am luat ceva. Aveam de gând să o țin puțin,
dar ți-o dau acum pentru că e... Poftim. Întoarce-o!
Ăsta e autograful lui Tom Seaver.
Mulțumesc.
Ascultă-mă, mama ta va fi bine. Înțelegi?
Promit.
N-o s-o mai vezi pe Pat, bine?
Nu era chiar așa de rea.
Ei bine, este un fel de ultimă picătură.
Nu chiar prima pată mare din istoricul ei.
Trebuie să te descurci fără oameni. Ei trebuie să știe asta.
Ori totul, ori nimic.
Știi ce vreau să spun?
Du-te și ia o bilă.
Cinci.
Ia te uită!
„Laconic, edict, mustrare, platitudine, duplicitate, sfințenie...”
Provizoriu, strident, bucolic, reazem,
inamiciție, iezuit, minion, eclectic.
Doamne, mamă!
- Ce? Nu am ruj. - Adică...
N-o să mă primească.
Ba da.
Unchiul Charlie spune să mizăm tot.
Vorbește despre jocuri de noroc, de aceea locuiește acasă.
Da. Dar nu este un joc de noroc?
E mai bine decât să nu joci. Nu am jucat niciodată, asta a fost problema mea.
Și tata?
Bine.
O, Doamne!
Doamne! Deschide-l!
- Vreau să-l deschid singur. - Deschide-l odată!
- Mamă, deschide-l tu! - Nu.
Ăsta e un „pas”. E cea mai implicată.
I-am spus, niciun ban.
Nu ai niciun ban. Mama lui nu are nicio para.
JR, deschide-l!
Nu-l pot deschide.
- Deschide-l, nu ucide pe nimeni. - O să mor.
- Ce Dumnezeu! Dă-mi-l mie! - Nu, lasă-l pe JR să-l deschidă.
- Unchiul e parior, lasă-l să... - Am plătit taxa de înscriere.
„Stimate domnule Maguire,
„este o mare plăcere să vă informez că Comitetul de Admitere
„a votat pentru a vă oferi un loc în promoția Yale din 1986.”
Cum?
„Suntem încântați să vă anunțăm că nevoile financiare sunt acoperite.”
- Dacă mă păcălești, te omor. - Citește-o!
Ce zici de Învățarea umană și memoria?
Este... Ia întotdeauna Filosofie. Bine?
Mereu te descurci bine la materia asta pentru că nu există un răspuns corect.
Mama ta va încerca să-ți dea bani, nu-i accepta!
O să am grijă de tine. O dată.
Ai vorbit cu tatăl tău?
Nu.
Bine.
O să vin des acasă.
Da, aici nu este acasă.
- Ba este. - Nu.
Nu, nu este.
Bine, du-te! Du-te!
- Ce faci? - Bine.
- Bună! - Bună!
- Bună, eu sunt Jimmy. - JR.
- De la ce vine JR? - Jackie Robinson.
Într-adevăr?
Nu, e Junior.
Mă așteptam la ceva de genul Brideshead Revisited.
- E o porcărie. E ocupat? - Nu.
- Eu sunt Wesley. - Eu sunt Jimmy.
Jimmy? Jim e bine.
- JR. - JR. De la ce vine asta?
- Jackie Robinson. - Pe bune?
E Junior.
Bine. Junior, JR.
Jimmy, Jim.
E prima noastră noapte la Yale.
- Da. - Da.
Hai să ne facem mangă.
O să faceți cunoștință cu Satana,
nu în cele mai rele impulsuri ale voastre sau printre prietenii voștri,
deși se va întâmpla de fiecare dată, ci în Paradisul pierdut.
Pentru moment, la acest curs, deși mă împotrivesc curentului barbar,
încă predau literatura occidentală,
în care totul derivă din două poeme epice.
Iliada și Odiseea.
Accesibil puse într-o singură carte,
editată și tradusă de mine.
Iliada și Odiseea sunt cele două răsaduri,
„poiemele” vechi de 3.000 de ani...
Ce este un „poiem”?
Cineva care nu e evreu.
Iliada și Odiseea sunt universale.
Sunt povești despre întoarceri acasă.
Începeți prin a citi jumătate din Iliada
și scrieți o lucrare de zece pagini.
Întrebări? Da.
- O lucrare despre ce? - Prima jumătate a Iliadei.
Bine, dar pe ce subiect?
Prima jumătate a Iliadei.
Ne dă de furcă.
Acum, după cum unii dintre voi sper că știți,
Iliada este un vechi poem epic grecesc în hexametru dactilic.
- Cine e? - Cine?
Cea în mov.
- Iese cu Stinky. - Stinky?
Da, e bogat.
... al poeziei clasice occidentale.
Deci rețineți acestea și alte exemple de utilizare
pe parcursul citirii textului,
a metamorfozei sale.
Tot ce văd e de neatins.
Pentru că ești un fătălău.
Dacă-i citești pe cei mari, vezi că tu nu ai putea și te simți ca naiba,
cum devii scriitor?
Socrate spune că înveți mai multe dintr-o carte proastă.
Aristotel. Cred.
Dacă mergi la Yale, dar nu ai tupeu,
cum poți fi student la Yale?
Sunt aici dintr-un noroc. Am avut noroc.
Pot să rezolv Ghici Cuvântul toată ziua,
dar nu pot să-mi dau seama ce naiba vrea să spună în Henric al V-lea.
Toți suntem aici din noroc, fraiere.
Sunt un norocos și nimeni nu și-a dat seama că sunt un idiot.
E tot noroc. Toată lumea e norocoasă.
Toată lumea în viață e norocoasă și suntem descendenți ai unor norocoși.
Strămoși rapizi, inteligenți sau cu un sistem imunitar beton.
Din noroc, dobitocule, de asta suntem toți aici.
Nu m-am gândit niciodată la asta așa.
Vezi, tu crezi în interpretarea mincinoasă a societății,
tu și orice altceva, și de aia nu poți să scrii.
Nu pentru că Homer te face să crezi că ești nașpa.
Mi-ar plăcea foarte mult să-l cunoști pe unchiul Charlie.
- Cu ce se ocupă? - Ține un bar.
Mi-ar plăcea foarte mult să-l cunosc pe unchiul tău Charlie.
Aveți buletinele la voi, nu?
Ce naiba faceți voi aici?
Doamne!
Și rebuturile astea?
Bine ai venit pe țărmurile noastre, Jim.
Hei! Am un anunț.
Toată lumea, în conformitate cu legile statului suveran New York,
astăzi, nepotul meu este oficial bărbat. La fel și prietenii lui.
- Legea e terminată. - Dă-le ceva de băut din partea mea!
Să te ia naiba! Primul rând e din partea mea.
Apoi plătește Joey D. Ce vreți?
Eu nici măcar nu știu ce să comand.
Eu cred că un bărbat de la Yale ar trebui să bea gin, dar e o decizie grea, șefule.
Orice ați alege acum, ticăloșilor,
o să torn de fiecare dată când intrați pe ușă, pentru totdeauna.
Trebuie să beți ceva. Băutura voastră.
Ginul mă înnebunește.
Te descurci. Fac un excelent gin martini.
Secretul constă în câteva picături de whisky.
- Chaz, plătesc eu. - Și eu.
E clar, în seara asta, plătesc șeful și Joey D.
Puneți-vă centura de siguranță.
Ai fost în război?
Vietnam, Divizia a II-a, Quang Tri, '67 până în '69.
Căcăcioșilor, n-o să știți niciodată astfel de lucruri.
Cu tot respectul pentru 82,
dar micul tău afurisit de bombardament în Grenada nu este un război.
N-am bombardat Grenada.
- Cât timp ai fost în armată? - Un an, șapte luni, cinci zile.
- Cât timp în Vietnam? - Unsprezece luni, 12 zile.
Chaz spune că ești nesigur la Yale.
Nu.
Ei bine, e ca la închisoare.
Oriunde este ca la închisoare.
Îl găsești pe tipul de bază, problema, și îi smulgi plămânii.
- De ce naiba îi spui unui copil asta? - Asta e.
Merge la Yale, nu la Rahway.
Știi... Unchiul Charlie e practic tatăl tău.
Nu, e unchiul meu Charlie. Tatăl meu e la radio.
Tatăl tău e la radio?
Ce citești weekendul ăsta?
Toma de Aquino.
Doamne!
Poftim? Toma de Aquino.
Trebuia să creadă că e un Dumnezeu, așa că a oferit lumii dovada concretă.
Nu credeai în dovada lui concretă, Biserica îți tăia boașele.
- De ce îți faci griji? - Nu vreau.
Nu vrei. Acum trebuie să forțezi, chiar acum.
Acum pariezi totul. Când nu ai nimic.
Bine, la naiba cu asta. Citește Orwell! Despre baza clasei superioare.
Ăștia chiar sunt nașpa.
Odată ce ai înțeles asta, poți funcționa în America.
Asta dacă ai și o mașină.
Am petrecut toată vara trecută în Europa.
Italia, Doamne! Veneția. Ai fost vreodată la Veneția?
Nu.
Orașul cel mai ilogic pe care l-am văzut vreodată în viața mea.
Taxiul este o barcă, camionul de gunoi este o barcă.
Absolut nimic nu are sens.
- Cum ai ajuns în Veneția? - Am studiat din greu, am luat note bune.
Tata a spus: „Alege un oraș!”
Fratele meu m-a pus să văd Nu privi acum cu Donald Sutherland.
Câți ani aveai?
Filmul ăla m-a făcut bărbat. Acțiunea e în Veneția.
Primul film a fost Exorcistul.
Fratelui meu îi plăcea de Julie Christie. Pe scurt, am ales Veneția.
Trei săptămâni se transformă în trei luni. Exorcistul m-a speriat de moarte.
Morala poveștii...
Corect, morala este că, dacă înveți bine, ajungi să vezi Italia.
Sidney!
- Bună. - Bună.
Ce faci? Stinky e aici?
Nu știu unde e Alex. Nu prea ne vedem.
- Bună. JR. - Sidney.
- Bună. - Ești în grupă cu mine.
Mă îndoiesc.
Deci cum stai cu Iliada?
- Stau bine. - Da?
Da. Tu?
Din ce în ce mai bine pe măsură ce trece seara.
- Chiar așa? - Da.
Drăguț.
- Cum a fost petrecerea? - Nu grozavă.
- Nu? - Nu.
- Încotro te îndrepți? - Merg spre casă.
Te însoțesc.
Bine.
Deci, de la ce vine JR?
E complicat. Îți spun când o să te cunosc mai bine.
Există o traumă?
Da.
Ceva legat de tată?
Mi-au dat numele după tatăl meu. Dar l-am văzut doar de câteva ori.
El a fost mereu la radio. În New York.
Era Johnny Ace sau Johnny Michaels la radio.
Îl cauți pe tatăl tău?
Nu.
Vezi tu, complexul tatălui e un fel de semnal de alarmă.
Femeile cu complexul tatălui tind să mănânce mult.
Dar bărbații o iau razna.
Nu am complexul tatălui. E doar un tip de la radio.
Asta e o ușurare.
Deci ce vrei să fii, JR?
În afară de o epavă emoțională?
În afară de asta?
Vreau să fiu scriitor.
O să fiu scriitor.
De ce scriitor?
Încă de când eram copil
îmi place să citesc tot ce-mi pică în mână,
fiecare mare scriitor, fiecare carte mare.
Am intrat la Yale ca să fiu avocat.
Nu arăți ca un avocat.
- Iau asta ca pe un compliment. - Așa să faci.
Aici stau.
Vrei să învățăm împreună mâine?
Bine.
Noapte bună, JR.
Noapte bună.
Deci crezi că ești îndrăgostit?
Da. Cred că sunt îndrăgostit.
- E o fată norocoasă. - Nu știu ce să zic despre asta.
- Ai grijă? - Doamne, mamă, ce naiba!
E deșteaptă, e perspicace.
Perspicace în legătură cu ce?
Nu contează.
Ce, e bogată?
Probabil din baza clasei superioare.
Așa te vreau!
Nu știu ce înseamnă asta, „baza clasei superioare”.
Oamenii care cred că sunt bogați.
Cei bogați cu adevărat se ascund, să nu-i omoare lumea.
Adică, simt că Sidney este atât de sus și eu sunt atât de jos!
Nu, ai atât de multe să-i oferi.
Nu am bani. Nicio idee despre ce vreau să fac.
În afară de a fi avocat și de a-l da în judecată pe tata.
Nu de asta vreau să fii avocat. Ar fi patologic, JR.
Nu e cel mai rău lucru să pui femeia pe un mic piedestal.
Foarte mic.
Dragostea e o binecuvântare. Încearcă să te bucuri de ea!
Dacă îți frângi inima, supraviețuiești.
- Mamă, trebuie să te rog ceva. - Ce?
Trebuie să merg la Sidney acasă de Crăciun.
- Ce este? - Ce este?
E Crăciunul, sunt în Connecticut. Cu un Volvo.
N-o să te dezvăț niciodată de asta, nu-i așa?
Să mă dezveți de ce?
De gândul că lucrurile sunt mai mult decât ceea ce sunt?
- Ai fost vreodată în Westport? - Nu.
Ai făcut-o vreodată într-un Volvo?
Nu era nimic pe care Sidney să nu-l facă sau să nu-l încerce.
M-a învățat despre dragoste,
și acel semestru pur și simplu a zburat pentru amândoi.
Nu eram naiv,
știam că prima mea mare dragoste probabil nu va fi ultima.
Dar ea avea ceva, ceva diferit.
Ceva care îmi dădea speranță.
Ești bine? Ai nevoie de un doctor?
- Nu. Cred că am nevoie doar de un minut. - Bine.
- 'Neața, amice! - 'Neața!
Deci, părinții mei... te-au auzit deja.
Vor să te cunoască.
Cred că ar trebui să te duc la tren.
De ce?
E foarte complicat.
Mă simt ciudat.
Îmi pare rău că te-am adus acasă de Crăciun.
Cred că am o relație cu altcineva.
Ne vedem jos.
Îți plac biscuiții, JR?
- Le ador, domnule. - Spune-mi Phil!
Mulțumesc, Phil.
Dacă lui îi poți spune Phil, cred că mie îmi poți spune „dna Lawson”.
Deci Sidney mi-a spus... Scuzați-mă!
Deci Sidney mi-a spus că sunteți amândoi arhitecți.
Unii oameni construiesc case, noi construim locuințe.
Care e diferența, în afară de termen?
Adică tocmai am picat un examen de engleză,
dar o casă este o locuință,
dacă nu e o peșteră și o locuință este o casă.
Scot și revista Locuințe.
Ce anume?
Revista care se numește Locuințe.
LOCUINȚE DE VARĂ
Nu cred că ar trebui să insiști cu asta.
Nu.
Deci ai un tată dispărut
care pentru tine nu înseamnă decât o voce la radio.
Da, cam așa.
Faci psihoterapie? Probabil că da.
Fără psihoterapie, nu.
În mod surprinzător.
Cu ce se ocupă mama ta, JR?
Locuiește în Manhasset, cu părinții ei,
care sunt amândoi cam nebuni.
Și e secretară.
Întotdeauna i-a plăcut să umble cu mașina
și să se uite la case ca asta
și să se întrebe cum o fi viața în ele.
Acum pot să-i spun.
Te rog să o faci.
Am s-o fac.
Ce studiezi?
Știi, Phil, eu studiez oamenii.
Cred că am studiat mereu oamenii.
Și asta e grozav.
JR e scriitor.
Adică ce studiezi la Yale?
Prostiile obișnuite. Mama vrea să fiu avocat.
Pare a fi o femeie foarte inteligentă, dacă nu un pic optimistă.
Phil, ai făcut-o vreodată într-un Volvo?
Și asta a fost. Părăsit în Connecticut.
Următorii doi ani m-am concentrat să devin ceva.
Să fiu cineva.
Cineva pe care Sidney l-ar vrea înapoi.
Bună, Charlie!
Locul ăsta e ocupat?
Uite cine e! Stai jos!
Ultimul meu an urma să fie monumental, să scriu pentru ziar, să lucrez la bar.
Urma să fie anul meu.
Nu aveam nevoie de Sidney.
De fapt, la naiba cu Sidney!
Te pricepi la scris?
Mă tem că uneori întrebarea asta este prea puțin pusă.
Nu știu. Public în ziarul de la Yale.
- Mulți oameni nu o fac. - Mulți o fac.
Întotdeauna îmi place să te văd în trenul ăsta.
Care e neliniștea ta cea mai mare?
Sunt doar un băiat sărac care vrea o fată bogată.
Nimic nou.
Nu e chiar bogată, e la baza clasei superioare.
Ei bine, pe cei bogați nu-i vezi niciodată. Sunt invizibili.
Ai planuri să devii cineva?
Să mergi la ea și s-o dai pe spate?
Poate.
Dacă te-ar iubi, te-ar lua sărac.
Prima dată ai auzit asta aici.
De la altcineva.
De asemenea, chestia cu Gatsby, știi.
Ei bine, care este tema ta principală, dacă nu e chiar asta?
Tatăl absent. O știi pe asta?
Sigur, cum crezi că poți deveni preot altfel?
Chiar m-ai dus de nas.
Cu ce?
În ultimul an, un an și jumătate,
sincer... viața mea a fost un iad.
- Din cauza mea? - Da, din cauza ta.
Ce vrei de la mine?
Ei bine, suntem în ultimul an.
Devin agita.
Agita e rădăcina cuvântului „agitație”?
Nu, bărbații care vor lucruri sunt.
Cred că tu crezi că vreau ceva la care nu mă gândesc.
Doar dacă nu vrei să mă gândesc.
Mă văd cu cineva.
Cred că glumești.
Într-adevăr, nu pot explica de ce am continuat să mă întorc.
Ea știa cum să mă joace.
Bine, deci ea devine agita, ce o mai fi și asta.
În idiș înseamnă „nervi”.
Bine, deci o apucă chestia asta și are nevoie de spațiul ei,
de timpul ei și toate astea, nu?
Așa că am o întrebare pentru tine.
Tu de ce ai nevoie?
Nu sunt un geniu, e o întrebare evidentă.
Ce vreau? Vreau să fiu scriitor, dar nu sunt bun.
Când nu te pricepi la scris, devii jurnalist.
- Nu merg la facultatea de drept. - Nici eu.
- Mama... - Mama ta te vrea fericit.
Da, așa este.
Niciunul dintre noi nu știe cum.
Să ne întoarcem și să absolvim.
Bine.
- Am venit, înțeleg că e ceva important. - Chiar înțelegi? A absolvit Yale.
Tatăl tău a absolvit Dartmouth.
Deci, fără alte formalități, să-i invităm!
Doamnelor și domnilor,
O primire călduroasă pentru promoția Yale din 1986!
Un telefon pentru tine.
Alo!
Îți amintești de mine?
Bună, tată!
Nu am reușit să ajung, după cum știi.
Nu e de mirare.
Dar am vrut să-ți spun că m-am lăsat de băut
și am fost pe ici, pe colo...
ca să-mi cer scuze,
și tu erai primul pe listă.
- Uau! - Haide, nu mă lua peste picior!
Mă bucur că ai reușit. Am fost îngrijorat.
Colegiul nu e pentru toată lumea.
Era pentru mama, dar ai lăsat-o însărcinată.
Da, bine, fiecare trebuie să tragă la propria lui barcă, JR.
Pare că mama ta te-a făcut să tragi puțin la a ei.
Eu cred că de fapt ea trage pentru amândoi de foarte mult timp.
Poate.
În regulă, intru în curând în direct, trebuie să închid.
Unde ești?
Ce școli de drept iei în considerare?
Niciuna. O să fiu romancier.
Unde o să locuiești?
La bunicul, ca toată lumea.
Toți mergem la bunicul.
Știu că tu crezi că asta ar trebui să schimbe totul, dar...
- Trebuie să ai o slujbă. - O să am slujbă. Să scriu un roman.
Tendința în literatură e spre memorialistică.
Asta e adevărat.
Poftim!
E pentru Sidney?
Nu. Deschide-l!
E un inel de la Yale.
Nu-mi plac bijuteriile masculine, dar m-am gândit,
din moment ce Muschetarii chiar au făcut asta împreună...
E pentru tine.
La naiba!
Simbolic, tocmai te-ai căsătorit cu mama ta.
Uau! Ia-o ușor!
Deci, să spunem că ai închis cercul cu un părinte, nu? Poate.
- Da. - Cum rămâne cu Vocea?
- Nici măcar nu știu unde e. - Vocea.
Blocat într-o spirală descendentă de la administrația Carter încoace.
Nemernicilor, tocmai ați absolvit?
Charlie! Dă-le de băut din partea mea!
Mulțumesc, Șefule.
Deci cam cât costă să studiezi la Yale în ziua de azi?
Cam 60 de mii.
- Șaizeci? - JR a primit burse.
Wesley, tu nu ai avut bursă?
Bine, răspunde-mi la asta: În ce an a fost semnată Magna Carta?
- Nu știu. - Nu știu, la naiba!
- Sondajul spune... - 1215.
Este fundamentul legii engleze, ar trebui să știi.
- Bastion împotriva tiraniei. - Regele Ioan.
- Așa e. - În acest moment, nu dau doi bani.
Nu dă doi bani.
Încerc doar să te țin în afara claselor conducătoare.
Prea târziu, Șefule.
Șaizeci de mii de dolari. Casa mea costă 12.000.
Casa ta costă 7.000 de dolari.
Casa mea costă 7.000 de dolari.
- Eu am vrut o despărțire totală. - Putem fi prieteni.
Doar că nu romantic sau sexual.
Sună atrăgător.
Deci ce faci?
Stau mult la bar, lucrez la romanul meu.
Tendința în literatură e spre memorialistică.
Da, mi s-a spus asta.
Câte pagini ai?
Multe.
- Ai căutat de lucru la ziare? - Da.
- Ai portofoliu? - Da.
Ai contactat The New York Times?
Ți-ar plăcea dacă aș fi la The Times?
Te iubesc oricum.
Doar că nu vreau o relație.
Avem o relație, doar că nu e romantică sau sexuală.
Cred că probabil The Times nu e de nasul meu.
Yale a fost de nasul tău?
- Putem să mergem la tine? - Nu.
Locuiesc cu el.
Deci Sidney te-a văzut distrus.
- Dar ea te verifica. - Da.
Încerca să vadă dacă ți-a venit mintea la cap.
Nu prea am minte ca să aibă ce să-mi vină la cap.
Eu nu am nimic.
Ascultă!
Ce ți-am spus despre științele masculine?
- Îți amintești? - Da.
- Corect? Loc de muncă. Mașină. - Așa e.
- Să-ți pui lucrurile. - Nu am nimic din toate astea.
Să poți fi independent și apoi cineva ar putea să te vrea.
Și, dacă nu te vrea, pleci naibii de acolo.
Bine?
New York Times. Da, cine să-i spun că sună?
Așteptați, vă rog.
Ai grijă de tine. Mai vorbim.
- Bună, Harv! - Bună!
New York Times. Bună ziua!
- Bună, tu ești JR? - Da.
Bine, vino cu mine.
Tuturor ne place portofoliul tău din New Haven. Unde lucrezi acum?
Scriu ficțiune, cred.
Și lucrez la o afacere de familie.
În domeniul ospitalității. Un bar. În Long Island.
- Portofoliul e bun, dle Maguire. - Da?
Editorii au nevoie să vadă mai mult înainte de a lua o decizie.
- Vreți să vedeți mai multe articole? - Da.
Asta e de bine?
Da.
Nu am mai multe.
Îi spun asta lui Brian.
Vrei să-l cunoști pe Brian?
Nu și dacă nu am o slujbă.
De ce nu vii să te întâlnești cu el?
JR? Intră!
Bună ziua, domnule!
Nu-i scrie și nu-i spune că ți-ai îmbunătățit poziția,
pentru că asta ia toată puterea și magia descoperirii de către ea însăși.
Am făcut-o deja.
Cum ai putut face asta?
Nu-i spune că o vrei înapoi. Ai spus asta?
Da.
Te-ai dus să te holbezi la clădire, ai stat în ploaie sau ceva de genul ăsta?
Nu.
Sidne...
JR, fata asta te-a abandonat, de câte ori?
Dacă cineva te abandonează, ce-ți spune asta?
Tu, dintre toți oamenii.
Are nevoie doar de timp, știi?
Cred că pierzi din vedere un lucru esențial,
și anume că femeile decid dacă vor ceva sau nu.
- Devine foarte evident, foarte rapid. - Dar...
Femeile decid.
- Știu, dar... - Când v-ați întâlnit, cine a decis?
Ea.
Asta am vrut să spun, tontălăule!
Tipar standard. Evident pentru toți.
Vezi un tipar, nu?
JR a primit un loc de muncă la The Times.
Sunt curier. Aduc sandvișuri, cafea...
Hei, Charlie! Dă-i de băut din partea mea!
Semnătura ta are o problemă.
Inițialele nu pot fi utilizate fără spații.
Am făcut niște cercetări,
Harry S. Truman nu folosea punctulețul...
Nu se numesc „punctulețe”.
EE Cummings. Fără puncte.
Chiar și așa, The Times le folosește. Și știi de ce?
Pentru că altfel pare că am uitat.
Stilul Times este stilul Times și tu ești J.R. Maguire.
Punct.
Nu există punct după numele de familie.
Felicitările mele!
Îți apare numele în The New York Times.
Altceva?
Nu, mulțumesc.
Tata deține firma, fratele e partener, mai devreme sau mai târziu se va întâmpla.
- Un norocos. - Exact.
- Poftim! - Mulțumesc.
Deci ai fost promovat.
Nu, sunt promovat când devin reporter cu drepturi depline
și când îmi apare numele în fiecare zi.
Și tot nu vei avea situația pe care o caută Sidney
și ai să înflorești ca obișnuit al barurilor.
Da, păi...
Știi, genetica e grea, ce poți să faci?
- Chiar, unde e bătrânul? - Undeva în sud.
- Ești ca mama ta în legătură cu Yale. - Da?
Crezi că The Times înseamnă ceva.
- Înseamnă. E The New York Times. - Nu, nu înseamnă.
- Ce înseamnă ceva? - O carte.
O să treacă ani până-ți dai seama că nici asta nu înseamnă nimic.
Îți spun eu, JR, îți promit,
fie că scrii la The Times, fie că scrii această carte,
Sidney tot nu te va suna niciodată din senin să te cheme înapoi.
Și știi de ce?
De ce nu va suna Sidney, geniu care știe totul?
Pentru că te-a părăsit de vreo nouă ori.
Pentru că nu te iubește, omule.
Pentru că se mărită de Ziua Eroilor.
În retrospectivă, ce faci în continuare va fi important.
Sunteți gata să comandați?
Patru gin martini cu lămâie.
Hei!
Trezește-te naibii!
Credeam că o să fii scriitor.
Sunt.
Nu, nu ești. Ești curier.
- Scriu. - O carte?
- Nu. - Deci ești doar un ratat.
- Nu sunt un ratat. - Ești.
Și vii dintr-un lung șir de ratați.
Asta e adevărat.
Vrei să știi ce cred eu?
Probabil că nu.
Cred că ar trebui să te culci la loc, să te trezești peste 20 de ani
și să le spui tuturor cât de bun ai fi putut fi.
Asta cred eu.
- Să te ia naiba! - Să te...
SIDNEY LAWSON SE CĂSĂTOREȘTE CU ROBERT DEVEREAUX
Stinky...
Hei!
Te caută pe tine.
Asta e, nenorocitule norocos!
După cum știi, editorii au fost în măsură să îți revizuiască cu atenție activitatea
și este excelentă.
E adevărat, ai avut unele lucrări remarcabile.
Deși cele mai multe sunt despre oameni din barurile din Long Island,
unele dintre lucrările tale au fost cu adevărat remarcabile.
De aceea aș vrea să am vești mai bune.
După cum știi, atunci când comisia se întrunește pentru un stagiar,
unii editori sunt pentru, alții împotrivă.
S-a supus la vot. Nu-ți pot spune cine cum a votat și de ce,
dar rezultatul este
că nu-ți pot oferi un post de reporter.
Mulțumesc.
Sentimentul nostru este că-ți lipsește experiența.
Un ziar mai mic, poate.
Un loc unde poți să înveți și să crești.
Nu, mulțumesc.
E mama ta.
Alo!
Nu te uita așa la mine. Au spus că a fost minor.
Să-ți spun ceva.
Ar putea să mă omoare, dar nu este ușor.
Ești sigur că ești bine?
Da, sunt bine. Ies în câteva zile.
Ce se întâmplă? Ce e?
Nu mi-au oferit postul.
Aur pur. Toți nemernicii ăia sunt acum personaje.
Cred că da.
Acest incident în sine este traumatic. Poți folosi asta.
Bine.
Nu, cred că da.
Poate că ăsta e punctul în care îmi spui ceva foarte important.
Da.
Sincer, nu sunt 100% sigur că ar trebui să trecem la memorii.
Dar trebuie să fim conștienți de tendință, nu?
Cu toate acestea, sunt memorii și, dacă e să aibă vreo structură,
știi ce trebuie să faci.
E în Carolina de Nord, face un talk-show.
Tatăl tău a venit la Manhasset odată,
voia să se apropie de mama ta.
A venit cu trenul, nu avea mașină.
Nu poți să te apropii de nicio fată
dacă nu ai mașină. Știi asta.
Mi-ai spus asta și despre economii.
Poate că în viitorul transporturilor sau în Olanda lucrurile sunt diferite,
dar în America trebuie să ai mașină, nu?
Oricum, mama ta îi spusese deja să plece.
Dar el apare. Intră în bar.
Cere scotch-ul casei, sec.
Niciodată să nu comanzi scotch-ul casei. Niciodată sec.
E un semnal că ajungi la final.
În cazul lui, asta a fost acum 20 de ani.
Apoi i-am împrumutat 30 de dolari, pe care nu i-am mai văzut niciodată.
Și în toți acești ani,
tot ce îmi amintesc despre el e vocea aia nenorocită.
Adică... cum sună.
Pe măsură ce îmbătrânesc, mă întreb
care a fost nenorocita de problemă.
Vreau să spun...
Îți amintesc de el?
Las-o mai ușor cu băutura!
A avut dreptate, desigur.
Primul lucru, când a ieșit din spital a fost să aprindă o țigară.
Știi cum se spune, nu poți învăța un cal bătrân în buiestru.
BINE AȚI VENIT ÎN CAROLINA DE NORD
Că a venit vorba de cai bătrâni,
era timpul.
Hai, îmbrățișează-l pe bătrânul tău!
Mulțumesc că ai venit.
Nicio problemă.
Nu știu dacă ți-am spus la telefon,
dar îmi permit un cocteil din când în când.
Credeam că...
- Bună, Johnny! - Bună!
Cu ce vă servesc?
Scotch dublu, de oricare.
Gheață, un pic de apă, fără fructe.
Fără fructe, bine.
- Și pentru tine? - Nimic, mulțumesc.
Nu te mai prosti! Adu-i și lui la fel!
Sigur.
Eu fac regulile.
Doar dacă nu mă bați.
Vrei să ne batem?
Pentru că am fost un tată mizerabil? Te las să dai primul.
Nu e nevoie.
Da.
Îmi mai permit un cocteil din când în când.
Nu cred că ți-am spus la telefon
că îmi mai permit să beau un cocteil din când în când.
Vezi, îmi dau seama că nu sunt alcoolic, așa că... da.
Totul e bine, să știi.
Când am chef, pot să savurez un cocteil.
Și tu te poți bucura de un cocteil cu bătrânul tău.
Poftiți.
Mulțumesc.
Deci ce faci?
Sunt scriitor.
Am o slujbă la The Times.
Și ce mai face mama ta?
E bine.
Da?
Mergem să luăm cina la Kathy.
E noua gagică.
Deci...
Hai să mergem.
Bună!
Văd că ați început petrecerea fără mine.
Petrecerea a început cu mult timp înainte să te cunosc.
El e fiul meu, JR.
De la ce vine JR?
Junior.
Încântată să te cunosc, JR.
Mă bucur să te cunosc.
Ce avem la cină?
Am gătit un pui, am niște legume. La ce oră vreți să mâncăm?
Ei bine, ne e foame acum.
Ce zici de asta?
- Asta e aici? - Da.
Piesa vine aici. Piesa asta trebuie să vină aici.
Drăguț. Ce faci cu astea după ce termini?
Mama le dă cu lac și le agață pe pereți.
Asta e Veneția.
Știu.
Ai fost vreodată acolo?
Nu încă.
Cum ajungi să vizitezi locuri?
Ei bine...
înveți bine la școală.
Înveți foarte bine la școală.
Ăsta e primul lucru pe care a trebuit să-l fac.
Și uneori... asta e tot.
Învăț bine la școală.
Dacă te descurci foarte bine la școală,
- ...nimeni... - Scrii cum și-o trage măicuță.
Unde e puiul ăla nenorocit?
Nu-mi trebuie toanele tale după ziua pe care am avut-o.
Ce fel de zi ai fi putut avea?
Ai făcut trotuarul ca să-ți poți plăti puiul?
Nu mă atinge!
Hei!
Arăți de parcă ai avut o revelație.
Ca și cum totul...
capătă sens.
- Taci dracului din gură! - Ce mi-ai spus?
Am spus „Taci dracului din gură”!
Nu mă poți face să tac.
Sunt om de radio.
Nu încercai să mă faci să tac
când îmi căutai postul de radio.
Să te ia naiba!
Omule, nu-l poți anula pe tăticul tău.
Ce o să faci fără personajul negativ din viața ta?
Ești aranjat.
Să nu spui că n-ai avut o șansă.
Unde e telefonul?
La aeroport.
Îmi pare rău pentru tatăl tău.
Nu e tatăl meu.
Nu poți alege.
Poate.
Bună, dragule!
N-o să-ți vină să crezi. Am o slujbă grozavă.
Mătușa ta s-a ținut de cuvânt, dacă-ți vine să crezi.
E în Westhampton. Am un birou. Încheie-mi bluza!
Da.
Îți dau o carte cu o listă de numere de telefon și adrese,
le spui despre anularea asigurării de viață și încheierea uneia la termen,
să pună restul într-un cont de pensie neimpozabil.
Cum arăt?
Arăți fantastic.
Vai! O să întârzii.
E un salariu de bază, plus un procent din ce vinzi.
E lasagna în frigider. Lasă și pentru Charlie!
- Bunicul a mâncat deja. Urează-mi succes. - Succes!
Ești sigur că arată bine?
Arăți perfect.
Mama ta s-a ajuns, știi?
Vinde asigurări.
- Cineva trebuie să vândă asigurări, nu? - Da.
Unii dintre ei sunt fericiți, probabil.
Dar cred că Yale i-a rezolvat în mare parte anxietățile.
Nu e treaba mea să judec ce caută,
dar aș spune că e bine.
Sper că da.
Ce caută toate lucrurile tale aici?
Mă duc în Manhattan. E timpul. Wesley are un loc.
O să fii scriitor, trebuie să-ți iei o slujbă.
Da. Nu sunt sigur ce este asta încă.
În asigurări nu mai ai loc.
E America. Alege ceva!
Asta e totul?
Da. Asta e.
Să nu spui că nu ți-am dat nimic.
Cred că glumești. Ești destul de mare să conduci chestia asta?
- Trateaz-o cu respect! - Volanul e pe stânga.
E mașină de bărbat.
Ești sigur că are benzină?
Acum crezi că ești bărbat, nu? Derbedeu mic.
Nu-mi vine să cred. Puștiul se crede Elvis Presley.
Puștiul nu mai e puști.
De fapt, îmi datorează mașina asta nenorocită.
Pleacă naibii de aici!
Nu te vrem.
- Nu te mai întoarce! Golanule! - Da!
Când decizi să fii avocat, te duci la facultatea de drept.
Primești o diploma pentru efortul tău, intri în barou.
Ești declarat oficial avocat.
Așa funcționează majoritatea meseriilor.
Dar scriitor ești în clipa în care spui că ești.
Nu-ți dă nimeni o diplomă.
Trebuie să dovedești, cel puțin pentru tine.
În acea zi, conducând spre Manhattan,
cu economiile în portofel,
la volanul mașinii unchiului Charlie,
am știut că sunt scriitor.
Și, spre norocul meu, tendința în literatură era spre memorialistică.
Dulcele bar
Subtitrarea: Veronica Vasilescu
Redactor Robert Ciubotaru