Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Пора вже викинути. Смітник повний.
-Так, я знаю. Пізніше викину. -Чорт!
Залиш посуд, тату. Я помию потім.
Та коли таке було?
Поглянь на цей будинок.
-Ти зробив з нього… -Свинарник.
Кіоск в луна-парку!
І свинарник теж.
Для чого всі ці кольори?
Усі ці маленькі комікси, всі ці речі?
Я впадаю в депресію щоразу, як приходжу сюди.
«А бабця тримала все в чистоті».
«Ти не працюєш, не вчишся».
Ти мовчав усю ніч. Молодець. Тепер ти це сказав.
Думаєш, ти мені робиш гірше?
Ти робиш гірше лише собі.
П'ять іспитів за два роки. Оце навчання?
Давай, щоб я почувався винним.
Це я змушую тебе почуватися винним?
Аякже.
Може, ти змушуєш мене повторювати одне й те саме.
-Ні? -Я намагаюся, тату.
Ти досі не полагодив?
Чекаєш, щоб я це зробив?
Як і ту бридку неонову вивіску.
Що в тебе в голові?
Про що ти думаєш?
Якщо я можу щось зробити…
Я знаю, це важко.
Я розумію. Я був таким, як ти.
Якби не твій дідусь…
Думаєш, мене цікавило виробництво вина?
Коли ФК «Сієна» запрошували мене у свою молоду команду,
що я мав робити?
Так, це відстій…
Перестань!
Перестати що?
Людовіко.
-Людовіко. -Що?
-Ти мене слухаєш? -Так, тату.
Якщо я тебе пиляю, то лиш тому, що дбаю.
Я знаю.
Я йду. Я залишив тут твої ліки. Бачив?
Гей, що ти хотів мені показати?
Забудь, тату. Наступного разу покажу.
Я дам тобі гроші за кілька тижнів, я маю заплатити хлопцям.
Не хвилюйся.
Ми почали робити олію.
Це наш перший рік, експеримент.
Може, заїдеш якось?
На кілька днів.
Я поясню тобі, як все працює.
Твоя мама була б щаслива.
Чудова ідея. Я подумаю.
Бувай.
-Добрий вечір. -Привіт.
НЕ ПРАЦЮЄ
Наступного разу.
Привіт, Секко.
Файно виглядаєш. А яка зачіска.
Я відкладав «іди на хрін» для жінки, але можеш забрати.
Ну ж бо, налий мені.
-Він нагорі? -Так.
Скажи, що я тут.
Маріо тут.
Ще один, Секко.
Гаразд.
Пора відлити, простата зводить мене з розуму.
Обережніше з цим, не відводь очей.
Ах ти мерзотник! Падлю…
Зупинися, виродку!
Тихо.
Іди, тихо. Легше.
Вперед. Ходімо до тебе.
Де ти, в біса, живеш?
Веди мене до себе, швидко.
Хутко.
Рухайся.
Ти живеш сам?
-Так. -Ти сам живеш?
Давай, відкривай.
Відкривай.
Ти куди? Тихо!
-Які двері? -Сюди.
Відкривай.
Швидше.
Давай, бляха.
Гаразд, ось.
Дай мені ключі. Тихо.
Твій телефон.
Ти живеш сам?
-Так. -Так?
Гаразд.
Агов. Що таке?
Що сталося?
Сідай.
Говори! Чорт, що таке?
-Паніка. -Що мені робити?
Мої краплі. Сумка.
Ця?
Які саме?
Як відкрити?
-Скільки? -Десять.
Нехай буде 15.
Чорт.
Бляха.
Сідай. Я сказав, сядь.
Піккіо, це я. Слухай уважно.
Мені начхати, яка зараз година!
Треба, щоб ти прислав мені 20 пацанів.
Мені потрібні наглядачі, вдень і вночі, біля квартир.
Вони чергуватимуть.
Негайно!
Людовіко Фаці, це ти?
Називай мене Джеком.
Я залишуся тут на деякий час.
Вони мене шукають.
Моє лице засвітилося. Вони знають, що я тут, але я знайду вихід.
Будеш смикатися, я тебе вб'ю.
Але якщо підіграєш, я віддячу тобі подарунком.
Подарунком?
Ти що, недочуваєш?
Слухай добре, я не повторюватиму двічі.
Залишайся тут.
Гарно й тихо. Ігноруй решту світу.
А коли я піду, ти отримаєш 5000 євро.
Готівкою.
П'ять тисяч?
Що я, бляха, сказав?
Ти отримаєш, коли я піду.
Але ти маєш заслужити.
Гаразд, от і домовилися.
Агов.
Не пхай свого носа.
-Зрозумів? -Зрозумів.
Кляті шпигуни.
Я мав би вже бути на іншому кінці світу.
Мені треба поспати.
Кепський був вечір, я вбитий.
Вставай.
Іди туди, давай.
Давай.
-Хіба ми не домовилися про п'ять тисяч? -Ти ночуватимеш тут. Ключ?
Він знав про камери.
Йому було байдуже.
І він знав, що сьогодні буде багато грошей.
Це означає, що він планував це
і, напевно, сподівався зникнути після.
«Байдуже, хто ти насправді».
«Важливо те, ким тебе вважають інші».
Поговорімо з тим генієм внизу.
Привіт, Каїне.
Маріо, я хотів би прояснити.
Ти поклав сумку на табурет,
встав, щоб піти в туалет,
хлопець штовхнув тебе, схопив і втік.
Я майже його спіймав.
Присягаюся, Каїне.
Потім він впав з мотоцикла і побіг.
Я намагався його наздогнати, але…
Але ти відпустив його.
Я не просив виправдань.
Я хотів пояснення.
Вибач, Каїне.
Але я знаю, де він.
Він зайшов до одного з будинків біля ринку.
Його дні злічені.
Він ховається в чиїсь квартирі.
Він загубив це.
Ось. Воно твоє.
У мене там двадцять пацанів, гаразд? Вони перевіряють усіх на вході і виході.
Щойно цей вилупок висуне носа, я його схоплю.
Ти бачив його обличчя?
Знаєш, що найважливіше для чоловіка?
Його репутація.
Байдуже, хто ти насправді. Важливо, ким тебе вважають інші.
Твоя репутація — твоя доля, як і твій характер.
Якщо крадеш в мене — ти труп. Всі це знають.
Це репутація, яку я собі створив,
і я не можу її знищити.
Зрозумів?
-Так. -Ясна річ.
Ти працюєш зі мною роками.
Ти віриш у долю, Маріо?
Так.
Грай.
Дізнайся свою долю.
Що змушує людей грати?
Жадібність?
Бідність?
Самотність?
Чи це людська природа?
Що більше програєш, то більше хочеш повернути.
Ти згоден, Маріо?
Я виграв.
Я переміг, Каїне!
Бачиш? Доля на моєму боці!
Так.
Але це ти віриш у долю.
Не я.
Я знайду його.
Смердючий сучий син.
Спартако.
Стеж за словами!
Він потрібен живим.
Двадцять чотири години.
Або тобі краще зникнути.
Заберіть його.
І приберіть.
Кляте пекло. Виніс мозок Маріо без жодного вагання.
Хто? Ти про Баззетті?
Про кого ж ще?
Він лише виконує накази.
Справжній вбивця — Каїн.
Ну, той, хто вбив свого брата заради грошей…
Навіть якщо це не доведено.
Він убив ще чотирьох чи п'ятьох, ніхто не знає.
Ненавиджу його.
Просто ненавиджу.
Він вважає себе богом.
А зі мною балакає, як з тарганом.
Я розумію, але Маріо…
Що Маріо?
Не жени на Маріо. Я знав його з 20 років.
І що ти кажеш?
Якщо хтось вкраде мою машину, а ти не зможеш піймати злодія,
я можу тебе вбити?
Каїн ненавидить всіх, хто розумніший за нього.
Це всі знають.
У нього комплекс неповноцінності.
Де ти це прочитав?
Ким він себе вважає?
Наполеоном?
Лихвар, що ховається за букмекерством
для літніх жінок і наркоманів,
барами і ресторанами за містом…
-Але він успішний в цьому. -То й що?
Костюм, одеколон… А по суті досі невдаха.
Чувак, який підлаштовував бої.
Шматок лайна з манією величі.
У Маріо було троє дітей
і дружина, така красуня…
-А Каїн пристрелив його, як пса. -Знаєш, що я чув?
Що Каїн вже давно трахається з дружиною Маріо.
-Що ти кажеш? З Джулією? -Так.
Присягаюся.
Думаю, тому він хотів вбити Маріо.
То була просто відмовка.
Ні. Не може бути.
Не можна чіпати жінку друга. Такий закон.
І Джулія не зраджує.
Повір мені.
Я багато разів загравав з нею.
Вона не здавалася.
А Каїну здалася.
Засип яму і стули писок!
-Піккіо. -Ага, довірся Піккіо.
Ніхто не з'явився? Уважно дивися.
Можеш сфоткати того типа і надіслати Піккіо?
-Звісно. Дай мені телефон. -Чудово.
Спочивай з миром, Маріо.
Спочивай з миром.
…тому вони й платять, до біса їх.
Менеджер рубає бабло, але так не ризикує.
Будь обережним, гаразд?
Якщо впадеш,
скажуть: «треба було бути обережним».
Як кузен Стельвіо. Пам'ятаєш його?
-Звісно. -Земля йому пухом.
На тобі моя кофта.
А ще я приймав душ і голився. Хочеш кави?
-Ти брав мої засоби гігієни? -Закрийся.
Мій одяг смердить. Коли висохне, я поверну твій.
То що, кави?
Це порцелянові чашки моєї бабусі.
Це просто чашки, наливаєш
і п'єш з них.
Якщо хочеш — бери.
Твоя бабуся?
Вона була співачкою, артисткою?
Ні, викладала фортепіано.
Це ти повісив?
Воно не працює.
«Воно не працює».
Це неважко полагодити.
Ось. Помий ще цю.
Стільки книжок. Ти вчишся?
Що це за допит? Ти не схожий на копа.
Я поставив запитання.
Економіку вивчаю.
Впевнений, ти відстаєш.
П'ять хвилин і я дізнався твою історію
від народження дотепер.
Сумна історія.
Гаразд, досить!
Я просто підтримую розмову.
Купа дисків, коміксів, непрочитаних книг. Що мені думати?
Я вивчаю комікси.
Я малюю.
-Що ти малюєш? -Власні комікси.
-Єдине, що я вмію. -Я можу уявити тебе.
Як ти сидиш сам під лампою.
Завжди сам.
Нуль друзів.
У тебе є дівчина?
Звісно, ні.
У мене було дві.
-Гуляка! -Злодій і психолог?
По-перше, не огризайся, бо схопиш.
По-друге, мені начхати, як ти почуваєшся.
Це не твоя вина, але й не моя.
Добре?
У мене серйозна хвороба.
Ти про що?
Як довго?
Вже рік.
Ти носиш шапку через хімію?
Хімію?
Так.
Хімія не лікує депресію.
-Депресію? -Віддай!
Зніми, ти ж не лисий.
Заради бога. Депресія?
Підсів на це лайно, щоб переконати себе, що ти хворий
і ховаєшся тут, як миша. А знаєш чому?
Бо ти себе не любиш.
Тут і диплом не потрібен.
Слухай,
хлопець навпроти робить ремонт? Я бачив біля його дверей банки з фарбою.
Ні, його дружина хотіла нову кухню.
У нього бар, він алкоголік на межі…
Ти робив рентген?
-Його дружини? -Ні, свій.
Ти казав, що хворів. У тебе є рентген?
-Так, у мене рентген. -Гаразд. Слухай.
Оскільки тут нема чого їсти,
візьми рентген, відчини двері.
Вони не броньовані, це буде легко.
Обнеси холодильник і повертайся.
Ти здурів. Я не злодій. Я ніколи такого не робив.
Трохи адреналіну не завадить.
Нізащо. І вона точно буде вдома.
Тому спершу подзвони.
Ага. А якщо вона відкриє двері?
Попроси солі.
Навіщо мені сіль?
Рентген. Підклади під замок
і потягни.
Давай.
Ти з кимось зустрічаєшся? Ти не можеш так зі мною.
Знову? Я ні з ким не зустрічаюся. Годі.
Відчини, Джеку.
Надіюся, скоро знайду когось нормального.
Когось нормального?
Ви з тим гівнюком пошкодуєте.
Не смій погрожувати, або я викличу поліцію.
Відчепися, Філіппо!
Я кричатиму! Мені боляче!
Гей, Ребекко! Ти в порядку?
Так.
Усе гаразд.
А тобі чого? Придурок.
Не смій ні з ким зустрічатися!
Уявляєш?
Я витратила два роки на це лайно.
Не зважай на нього. Він мудак.
Вставай.
Бий сюди, давай.
Давай.
Що це? Давай. Сильніше.
Ще раз. Давай.
Ще раз. Сильніше. Не зупиняйся.
Давай! Бий сильніше!
Іншою також!
Ну ж бо, випусти все!
Молодець, так!
Досить.
Маєш гарний удар правою.
Наступного разу заряди тому вилупку.
Розслабся. Дихай.
Краще?
Тепер можемо піти разом. Добре?
Тихо.
Привіт.
Привіт, коханий.
Мій любий.
Мій чоловік пішов. Повернеться вночі.
У нас цілий день лише для нас.
У що сьогодні граємо?
Ні, годі, ми це зробили минулого разу.
Добре.
Я завжди кажу «так».
Навіщо мені йти на кухню?
Кубики льоду?
Здається, я знаю.
Так, сер.
У мене є лід.
Знаєш, хто ти?
Ти дійсно похрюкуєш,
як тваринка.
Так. Вгадай, яка.
Свинка!
Так!
Ні.
На мені зараз бордові трусики.
Дуже маленькі.
Так.
Але вони мені трішки заважають, бо вони прослизають…
всередину.
А на тобі?
Що ти робиш?
Ох. І як?
Бачиш, ти свинка.
Так. Я теж свинка.
Справжня свиня.
Кубики льоду тануть.
Я зараз ляжу на ліжко.
Молодець. Ти впорався, чорт забирай.
Ось так.
-Подивимося, що у нас тут. -Боже мій.
Я ніколи такого не робив.
Зайвим не буде.
Це було як в Альваро Віталі і Бомболо.
-Пам'ятаєш? -З Едвіж Фенек.
Вона нагадала мені Шерон Стоун,
коли схрестила ноги.
Ти дивився?
Сподобалося, так?
Ти чесний лише зі страху.
Віддай мою шапку.
Віддай.
Моє серце торохтить. Я візьму краплі.
Ні. Годі. Які краплі?
Ось. Випий.
-Бармен платить. -Ні. Я дивний, коли вип'ю.
А зараз нормальний?
Пий. Я бачив, як ти смієшся і збуджуєшся 10 хвилин.
Давай, випий.
-Піккіо. -Спартако.
І що?
Ніхто схожий не виходив з цих будівель.
-Але у Ферруччо є дещо. -І що ж це може бути?
Мій друг його бачив. Він живе на звалищі за газгольдером.
Він прибирає підвали і перевозить речі фургоном.
Працював з братом, але той зник.
Відведи мене до цієї діри.
Я там був, все забито дошками.
Фургона теж немає.
Скажи другу, що я хочу знати більше.
Чи є в нього дівчина, син, жінка, чи можна знайти брата.
Але це правда, що він обікрав Каїна?
Він труп.
Чекай, поки спіймаємо.
Каїн запхає його в гральний автомат.
-Знаєш, що я думаю? -Розслабся. Багато думати шкідливо.
Зробимо як завжди. У нас є речі в машині?
Я майже поважаю цього сучого сина.
Треба мати яйця, щоб красти в Каїна.
Насправді знаєш що?
Я потисну йому руку перед тим, як пристрелити.
Дозволь нагадати, що Каїн хоче його живим.
Тоді візьмемо гроші.
Що ти маєш на увазі? Заберемо собі?
Що такого складного?
Скажи: «Тату, якщо я облажаюся, то через те, що мені подобається».
Хто тебе зупиняє?
Ніхто. Я…
Я не можу навіть показати йому малюнки.
Я не мав народитися.
Я народився запізно.
Вони думали, що не можуть мати дітей.
Ти не хочеш вчитися.
Ти не хочеш робити те, що любиш.
У тебе є світло, і ти ним не користуєшся.
Але не хочеш це виправляти. Не хочеш бачитися з батьком.
Якби я мав час, я б і тебе виправив.
Депресивний митцю, дивися.
Ого, ти неймовірний.
Це ще там хто?
Хто це?
Служба водопостачання. Там витік.
-Вітаю. -Добрий день.
Ми подивимося швидко.
Треба перевірити всю будівлю.
Ви працюєте понаднормово?
Екстрений виклик.
Можна?
Так, прошу.
Кухня в порядку.
Де ванна?
Он там.
Мій син теж обожнює комікси.
Так?
Скільки йому?
Дванадцять.
У нього така маленька шапка.
Було щось незвичне
останніми днями?
Незвичне з водою?
Ні, все як завжди.
Ванна теж в порядку.
Гаразд.
До побачення.
Вибачте, що турбую.
Без проблем.
Не схоже на службу водопостачання.
Вони шукають тебе через гроші, так?
Що менше знаєш, то безпечніше. Більше не питай.
Я тут не затримаюся надовго.
Молодець.
Витратив п'ять хвилин. І самооцінка до небес.
-Я що, ремонтую будинок? -Так.
Та ну.
Дивовижно. Це ти зробив?
Поклади.
-Чому? Вони справді чудові. -Поклади!
-Ти здурів? -Поклади!
Негайно!
Забирай.
Мені треба поспати. Ані звуку тут.
Божевільний, як капелюшник.
Джуліє.
Каїне, маю новини.
Каїне. У мене є новини.
Коли я працюю, не смій мене турбувати.
Вибачся.
Вибачся!
Вибач.
Не користуйся вдячністю, яку я завинив твоєму батьку.
Земля пухом.
Давай, кажи.
Він ніхто. Він прибирає підвали.
Невдаха.
Сміливець, який вкрав у Каїна — не невдаха.
Він не може насолоджуватися грошима. За ним полюють. Куди йому йти?
Зрештою йому доведеться вийти з нори, де він ховається.
Він ніколи не насолодиться грошима.
На нього полюють.
Він має вийти.
Майже те саме, що казав бідний Маріо.
Дайте мені 24 години, і я приведу його сюди.
Двадцять чотири години.
Сподіваюся, у тебе є план.
Вітер ніколи не сприяє морякам, які не знають маршруту.
Геть звідси.
Ти мав рацію щодо Джулії.
От хвойда.
Якби не батько, він би мене вже звільнив.
Шматок лайна.
Мій батько потрапив за ґрати через нього.
Натомість спіймали його.
Я лише кажу, що він може дуже нашкодити нам.
А цей гаспид Баззетті мене лякає.
Йому подобається вбивати людей.
Я б ум'яв його, як горішок.
А от вилупок Каїн нехай на коліна стає.
Повзе по підлозі.
Змушу його лизати моє взуття.
Що тепер робити?
Ми не знайдемо його за добу. Ти підставив себе.
Годі, Марціо. Якого біса? Все, що ти робиш, це приносиш невдачу!
Чорт забирай!
Це кримінальна історія.
Столичний трилер у Гарбателлі.
Схоже на тихий район.
Ти навіть у думках не виходиш з дому!
Сальгарі хоча б уявляв Малайзію сидячи за столом.
-Наголос не там. -Без різниці.
Він.
Вони просто неймовірні.
Як ти міг витрачати час на університет?
Ти показував їх тій дівчині, яка тобі подобається?
-Якій дівчині? -Не прикидайся.
Я бачив її фото у ванній, біля крапель.
Навіть знати не хочу чого воно там.
Як її звати?
Ребекка.
А подруга, яка кричала в під'їзді згори?
Вона з Севільї, іспанка.
Вони були разом на «Еразмус».
Іспанки приголомшливі.
Чисті, без макіяжу.
Природні.
Ти колись говорив з Ребеккою?
Ні.
Тобто…
Я говорив з нею кілька разів, вона позичила мої DVD.
Вона пише дисертацію про італійське кіно у 60-70-х роках.
Тепер ясно, навіщо тобі ці плакати.
Хочеш, щоб вона вважала тебе крутим.
Крутим? Мене? Ти бачив, з ким вона була?
-Тобто, як можна… -Гей, припини.
Раз у житті навіть найрозумніша жінка закохується у бовдура.
Усі, з ким я зустрічався, були розумні.
Так, звісно.
Це був жарт.
Нуль проблем. Але ти не дізнаєшся, якщо не спробуєш.
Може, вона не проти. Вона щойно порвала з тим типом.
-Все складно. -Ні, це ти складний.
Слухай.
Деякі жінки шукають гроші, інші зовнішність чи характер.
З грошима в тебе кепсько.
Над характером треба працювати. Схоже…
-Так. -Почуваєшся безнадійним.
-Так. -Але це не так.
У тебе є те, що шукають такі, як Ребекка.
Повір мені.
Душа.
Душа?
Дивно чути, як ти говориш про душу.
-Чому? У тебе є авторське право? -Ні.
Ти або маєш, або ні.
Ніцше теж так сказав.
-Перевір. -Ну…
Ти думаєш: «Що він знає про Ніцше?»
Ну…
Схоже, звідси так легко не вибратися.
Ясно?
Скажи, коли дізнаєшся.
Повідом одразу.
Агов.
Ребекка прийшла з подругою. Поговори з нею.
Нізащо. Я буду як йолоп.
Скажи, що вже ідеш, допоможи з сумками
і запроси на вечерю.
-Скажи, що готуватимеш. -Я не вмію готувати. Зовсім.
Не готуєш? Що ти за чоловік?
Ходімо зі мною.
Ти маєш зробити це сам.
-Ти сам по собі. -Ні.
-Нізащо. -Який же ти тоскний. Давай.
Ні.
-Привіт. -Привіт.
-Гей. -Привіт, Людовіко.
Дай я допоможу з сумками.
-Дякую. -Дуже дякую.
-Ти йдеш? -Ні, я щойно прийшов.
Мила шапка.
Дякую.
Це Аманда. Я розповідала про неї.
Ви разом були в «Еразмусі». Я Людовіко.
Вибачте, я мушу бігти в туалет.
-Вона мила. -Так.
Слухай, оскільки ми перетнулися, я хочу дещо попросити.
Все хотіла запитати, але не хотіла надокучати.
Надокучати? Ти? Ніколи.
Моя дисертація.
Італійське кіно 60-х. Діно Різі…
Ти ж експерт, так?
Так.
Ти міг би мені допомогти?
-Прошу, не кажи «ні». -Ні.
Тобто, так. Без проблем.
Жодних проблем. Я фанат Діно Різі, тож…
Ми могли б подивитися кілька фільмів, проаналізувати їх разом.
Було б супер.
«Важке життя», «Удівець», «Запах жінки»…
Може я прийду до тебе?
Приходь до мене.
…Ніно Манфреді був неймовірним,
фільм був «Я бачу голих».
Гей. Довго ж ви йшли ті кілька сходинок.
Бачиш, пакети дуже важкі.
Піду в душ.
Так. Прошу, заходь.
Покласти на стіл?
Так, дуже дякую.
-Гей, Людовіко? -Так?
Ти тямиш щось у сантехніці?
Звісно.
Це той клятий кран.
Я вже 300 разів казала управителю.
Ти не проти? Амі, покажеш йому?
Ходи, Людо.
Я ввімкнула душ,
і там застрягло.
Ось цей.
Проблема в тому, що він тріснув.
Вибач.
Шматок лайна.
Когось шукаєш?
-З дороги. -Я поставив запитання.
Геть, бовдуре.
Ти б'єш жінок, а я козел?
Ще раз підійдеш до Ребекки, і ти мертвий.
Вона з другом. Він небезпечніший, ніж мене.
Вона не хоче тебе бачити.
Прийдеш ще раз і твій бісів писок…
Бум!
Я його зітру.
Зрозуміло?
Ти обісцявся. Ото герой!
Вставай і забирайся. Ти смердиш.
-Іди. -Я йду.
Рухайся.
Стоп, брате. Що з тобою сталося?
Що, бляха, сталося?
У нього був пістолет, інакше я б йому дав.
Серйозно? Пістолет? Слухай, він виглядає так?
Ти куди?
Усе одно дякуємо, Джеку.
Ти зробив усе, що міг.
Так. Схоже, вже перестало.
Завтра я викличу хорошого сантехніка.
Справжнього.
Я намагався. Вибач.
На подяку за ваші зусилля
я вам приготую мою знамениту паею.
Так. Повечеряймо разом.
Як щодо завтра? Підходить?
Так?
Так, думаю так.
Італійська кухня проти іспанської.
Приготуємо пасту аматрічану.
Якщо ти готуватимеш так, як ремонтував…
Зі мною ніколи такого не було.
Я люблю тебе, Джеку.
Хто тебе прислав?
Це Стокгольмський синдром. Ти закохався у викрадача.
Це просто удача.
Але я був схожий на козла.
Я сказав, що не поремонтую, тому подзвонив тобі.
Та іспанка очима тебе роздягала.
У нас випивка закінчилася. І трава.
Ні, у мене має тут бути.
Я рідку курю. У мене від неї тривожність.
Але оскільки я вже стривожений, може, це допоможе.
Давно ти куриш?
Трохи. Я не курю багато.
Ні, звичайно.
Завжди сам.
Може, наступного разу з Ребеккою.
Усе вирішено. Я про все подбав.
Ти молодець. Ось.
-Решту, коли ми попрощаємося. -Гаразд.
Бувай.
Поглянь.
Я вдвічі вищий за тебе.
Я хотів би бути як ти.
Гадаєш, я кращий за тебе?
Поглянь на себе.
Залишайтеся таким же.
Ти не хочеш бути, як хтось інший.
Я злодій.
І завжди був.
Я заощадив трохи грошей і тепер можу жити за останню роботу.
У мене є прикриття.
Я прибираю в підвалах, допомагаю людям переїжджати.
Я навіть надаю рахунки.
Я працював з братом.
Він навчив мене всього, що я знаю про життя.
Хоча чим більше ти намагаєшся зрозуміти життя, тим менше…
У тебе є брат?
Старший на 8 років.
Паоло.
Ми працювали разом.
Він грав на саксофоні в гурті.
Люди винують батьків, якщо хтось виросте не таким. Це маячня.
Мій батько загинув на ринку. Нещасний випадок.
За рік померла мати.
Вона була прибиральницею.
Обоє хороші люди. Чесні.
А ми з Паоло — злодії.
Чому? Не знаю.
Мені було 18, коли він пішов.
Він завжди казав мені: «Вчися».
«Читай книги».
Він купляв їх десятками. Вони досі в мене.
І шолом. Я ніколи не розлучався.
Я до нього прив'язаний.
-Та все ж він лишив тебе самого. -Ні.
Ні, він хотів, щоб я пішов.
Казав: «Це буде поворотним моментом».
У мене не вистачило духу.
Потім він зустрівся
з бразильською дівчиною. Дупа що треба.
Я трохи заздрив.
Дивись.
«Мар до Параісо».
Поглянь.
-Чорт. -Він надіслав три роки тому.
Ти думаєш, що знайдеш його там?
Я знайду його.
Паоло — ловкач, він усіх знає.
Якби не цей безлад, я б уже був там.
Ранки на пляжі.
Обіди в гамаку.
Хороша книга.
А вночі в клубі з жінками.
Нацисти спалювали книги.
Вони їх боялися.
Вони також боялися жінок.
Знаєш, СС порали одне одного.
То й що?
-Це правда. -Але який сенс?
Я змусив батька залишити мене тут.
Хотів показати йому, що можу.
Я почувався митцем.
Я хотів сам облаштувати квартиру.
Врешті, я в ній застряг.
Наодинці.
Як ти кажеш, завжди сам.
Але мені було б самотньо навіть там, де повно людей.
Я завжди так почувався, з дитинства.
Я щасливий лише у світі малюнків.
У світі, який я малюю, розумієш?
Може,
мені страшно дізнатися, хто я, відкрити себе.
Побачити себе.
Розчарувати батьків.
Не ховайся за батьками. Ти застарий для цього.
Ти не маєш почуватися самотньо.
Людство самотнє.
Нікому нелегко.
Цей косяк — вбивця, він зробив нас
якимись філософами.
Знаєш, що я думаю?
Не знаю.
У тебе все виходить легко.
На все відповідаєш — «не знаю».
Я знаю, що я нічого не знаю.
Не знаю.
Древня мудрість.
Хто це сказав?
Сократ?
Отже…
Хлопець, який побив того йолопа має пістолет.
Він живе у блоці А.
Ми закінчили пошуки.
Ти раніше не перевіряв блок А?
Кожну квартиру, там нікого не було.
Погано шукали.
Ми шукали ретельно.
Якби шукали, ви б знайшли його, а не Піккіо.
А ти кажеш: «Ми закінчили пошуки»?
До речі, твій римський акцент починає мене дратувати.
Я дав тобі другий шанс,
а ти його змарнував.
Бісер перед свинями.
Тому люди можуть ображати Каїна без наслідків.
Так вони будуть думати.
Ще 24 години і Спартако його знайде.
Мій борг перед твоїм батьком закінчується тут.
Ти тут більше не працюєш.
Подякуй, що доля подарувала тобі хорошого друга,
який заплатить за тебе.
Ти віриш у долю, Марціо?
Марціо!
Поглянь на мене. Марціо.
Поглянь на мене!
Марціо.
Я тебе вб'ю.
Твій батько врятував мені життя.
Натомість я помилував тебе.
Тепер забирайся геть.
І з цього дня більше не переходь мені дорогу.
Треба було його вбити.
Усьому свій час.
А ти йди шукати того хлопця.
Мені треба номер квартири.
Коли знайдеш його — приведи сюди.
Я сам з ним розберуся. Він заслужив.
Злякався?
Якого біса?
Я пожартував.
-Якого біса? -Я пожартував!
Тупоголовий.
Вставай.
Не стріляй з закритими очима.
Твоя рука тремтить, ти промажеш, а часу на другий постріл немає.
Трентіньян.
Припини, це не для тебе.
-Скільки я спав? -Довго. Зараз 14:00.
У тебе є щось від голови?
Так.
Вони досі там.
Ти прибрав.
Я рано встав. Не те що деякі.
Ось.
Ще один крок вперед.
Молодець.
Твій батько має це бачити.
Щоразу, як він дає мені гроші, я почуваюся винним.
У тебе є 5000, які я тобі обіцяв.
Що ж, дякую.
Через скільки ти закінчиш комікс?
Ти про що?
Скільки?
Скільки часу, щоб намалювати, надрукувати, опублікувати.
Не знаю. Чотири місяці.
Максимум шість.
Скажімо, рік. Візьмеш відпустку, я профінансую.
Відпустку?
На рік. Ти нічого не робиш. Сидиш тут і малюєш.
Гроші не проблема. У цьому рюкзаку купа грошей.
Якщо за рік не досягнеш поворотного моменту, повернешся в універ.
Ти все одно пасеш задніх з екзаменами.
Так.
Я вже тобі казав.
Якщо вже лажати, то краще з тим, що подобається.
Дякую за віру в мене.
Тобі треба подумати?
Я відкличу пропозицію.
Хто ще тобі таке запропонує?
Знаєш що?
Я спробую.
Я погоджуся. Зосереджуся. Зроблю це.
Я надішлю комікс людям,
можливо, навіть опублікую.
Навіть присвячу тобі.
Присвяти Ребецці.
Пришли мені лише 50% прибутку, коли я буду там.
Ребекка?
Ні, це Джек.
Паея проти аматрічани?
Гаразд. До зустрічі.
Нехай переможе найкращий. Бувай.
Ось! Якщо Ребекка передзвонить.
Але не дзвони в поліцію.
Давно мені не дзвонила дівчина.
Що тобі треба?
Гуанчале, пекоріно, помідори.
Ось.
Прокляття. Бери все, що треба.
Ось так.
Тобто ззовні?
Будь спокійним, коли проходиш повз тих мопедів.
-Спокійним? -Ні.
Не спокійним. Будь Людовіко.
Додамо це вкінці.
-Спробуй соус і скажи, як тобі. -Ти спробуй.
Обережно, гаряче.
Боже, як же смачно.
Вони ляжуть під того, хто зробив цей соус.
Скажи, що це я. Амі дасть і на голодний шлунок.
Якби ж то.
Хто це може бути?
Мабуть, це Ребекка.
Добрий вечір.
Привіт.
Газова служба. Повідомили про витік газу.
Заходьте.
Тут вже була служба водопостачання.
Щось не так у районі?
Ні. Не хвилюйся.
Лічильник?
Он там, під раковиною.
Усе гаразд?
Поки що так.
Так, я малюю.
Туалет?
Тут праворуч.
Я ввімкну вам світло.
Бойлер.
А спальня?
У спальні нічого не пов'язано з газом.
Звісно.
Нічого немає.
Ні.
Так.
Нічого немає.
Ні.
Я готував аматрічану.
Рецепт моєї бабусі.
Я вас проведу.
Пармезан?
Пекоріно, звісно.
Пекоріно, так?
Пармезан був би злочином.
Точно злочином.
Так?
Ми знайшли його.
Блок А.
Квартира 14.
Ні, зараз.
Мені байдуже, чи ти їси.
Приїжджай негайно.
Що відбувається?
Що ти робиш?
Ти бачив його взуття?
-Кого? Газовика? -Так, газовика.
Він божевільний вбивця. Він шукав мене.
Наше знайомство закінчується тут. Мені пора.
Не хвилюйся, дивися.
Іди подивися.
Я сховаюся там.
Я домовився з будівельником.
Не можна ховатися в самоскиді, небезпечно.
Я буду в аеропорту за пів години.
Не дай їм знайти тебе тут.
Іди геть.
Дивися.
Гроші на відпустку.
Я залишу тут.
Я буду на зв'язку.
Я дістану тобі квиток.
Ти зустрінеш мого брата. Візьми комікс.
-Ось, одягни це. -Секунду.
-Давай. -Так.
Людовіко.
Відвали! Чуєш?
Ти використав мене, а тепер йдеш отак?
Що мені робити?
Те, що й всі.
Я ж казав, кожен сам по собі.
Авжеж. Краще, ніж з таким, як ти.
Так робить твоя сім'я.
Пішов ти!
Ти не мій брат.
Відчини, йолопе!
Швидше.
Відкрий.
Що ти робиш?
Піду після вечері.
Дякую, Джеку.
Нізащо не пропущу іспанку.
Дякую.
-Дякую! -Досить.
Іди, візьми соус.
Його звуть Паоло.
Він втік до Бразилії 10 років тому. Він брат того хлопця, що ти шукаєш.
Ось переваги мати друга в поліції.
Молодець, Ферруччо.
Ферруччо, так?
Дружба пізнається в біді.
І якщо цей друг — коп,
так навіть краще.
Дякую.
Прощавайте, пане Каїне.
Це правда, так?
Усі щасливі сім'ї схожі.
Але кожна нещасна сім'я
нещасна по-своєму.
Я візьму.
Ти принесеш пасту.
Сподіваюся, у них буде вино.
Що ти робиш?
Чекай.
На випадок, якщо я приведу Ребекку.
Червоне світло.
Я навчив тебе всього.
А лисина помітна?
Гарно виглядаєш.
Що більше дивишся на себе, то менше тобі подобається.
Ти все одно маєш шапку.
Знаєш що?
Тут шапка краще дивиться.
-Я поклав дещо у твою сумку на дорогу. -Чудово.
Сюрприз.
-Гей! -Привіт.
На потім.
О, «Важке життя».
Дуже важке.
Заходьте.
Скажи, що у тебе є вино. Ми щойно помітили, що у нас закінчилося.
Я можу купити, якщо в тебе немає.
Ні, не хвилюйся. Справді. У нас є повно.
-Гаразд. -А куртку?
А, повісь тут.
-Дякую. -Ліворуч.
Може допомогти?
Так, відкрий пляшку.
Ось так?
Думаю, так.
-Привіт. -Привіт.
-Як ти?
Гарна сукня. Ти чудово виглядаєш.
Хочеш скуштувати паею?
-Це ти зробила? -Так.
Так.
-Діно… -І як воно?
-Боже! -Він режисер.
Дуже смачно.
Дуже добре.
-Чому ні? -Мені не подобається.
Що, пекоріно?
-Будьмо. -Будьмо.
Будьмо.
Італійське кіно…
Ти казала йому про дисертацію?
Ні.
Один, два, три.
Ось так, бро.
Дуже мило.
Що?
-Усе. -Усе?
За наше здоров'я.
-Так. -За…
Будьмо.
А паея… Забудь.
-Він її з'їсть. -Годі…
Тобі подобається?
Як мило з її боку.
Що ж…
Мені тебе шкода, бо в Севільї
найкрасивіші дівчата в Іспанії.
Тобі варто поїхати зі мною.
Але мені не треба їхати аж до Севільї.
-Ні? -Ні.
Чому?
Бо тут найкрасивіша з найкрасивіших дівчат
сидить біля мене.
Не розумію.
Ні?
Ні.
Ти розумієш.
Тобто зараз я мав би надіслати комікс видавцю і вони б
його опублікували.
-Чудово! -Так, це було б класно.
А якщо це станеться,
я присвячу його тобі.
На першій сторінці для посвят.
Може бути перша або остання.
-Мама, тато, Ребекка… -Дякую.
Без проблем.
Можна запитати?
Звісно.
Що з бородою?
Він думає, що це виглядає мужньо.
Вразлива, невпевнена особистість…
Джек має рацію.
Гадаю, голене лице чоловіка…
Як би сказати…
-Дуже… -Дуже мужнє?
Так.
Просто з язика зняли.
Який ідіот!
У вас є трава?
Не знаю, чи в нас ще є.
Якщо так, то у ванній. Подивіться.
Ходімо. Я піду з тобою.
Я ненадовго.
Хочеш побачити те, що я нікому не показував?
Звісно.
Воно вдома, якщо…
Звісно, іди візьми.
І принеси траву теж.
Якщо чекатимемо цих двох, то будемо тут всю ніч.
-Я йду. -Чекай.
Повертайся швидше.
То ти хочеш забрати мене жити на бразильський острів,
до твого брата Паоло.
Який має багато грошей.
Але… Я досі не розумію.
Чим ти заробляєш на життя?
Це важко пояснити.
Я займаюся квартирами,
громадськими закладами, банками.
Гаразд, але що ти робиш?
Ти муляр?
чи інженер… Я не знаю.
Архітектор?
Грабіжник.
Ось чому в тебе це є.
Якщо ти такий загадковий, значить, ти прибиральник.
У певному сенсі, так.
Людовіко ще внизу?
Так.
Так, він був досить п'яний.
Думаю, він загубився на сходах.
Сходи за ним.
Я йду.
Якщо я знайду дорогу.
Вино було трохи міцне.
Гей, Людовіко?
Яка нова параноя на тебе напала?
Ти що, ховаєшся? Я…
-Що? -Шукаєш друга?
Іди сядь.
Молодець.
Повзи.
Облиш його. Він тут ні до чого.
Хотів поїхати до Бразилії,
щоб ідентифікувати останки свого брата-наркомана.
Його вбили і кинули в море.
Не смій згадувати про мого брата…
Дві нещасні сироти.
У обох жахливий кінець.
Власне, давайте зробимо три.
Він тут ні до чого. Візьми мене.
Як щедро з твого боку.
Але він бачив моє обличчя.
Погано для нього.
Мрії вмирають на світанку.
Стоп.
Опусти руку.
Повільно.
Кидай зброю.
Лягай на підлогу, шматок лайна.
Баззетті мав рацію.
Треба було вбити тебе, а не Марціо.
Це за Маріо.
А це за Марціетто.
Я обіцяв йому.
Коли твій психопат перерізав йому горло, як свині.
Завтра його черга.
Ти не віриш у долю, так?
Тепер я твоя доля.
Я вбиватиму тебе по частинах.
Шкода, що в тебе лише два коліна.
Я можу відновити коліна.
А ти інший мозок не дістанеш.
Той шматок лайна хотів вистрілити мені в обличчя.
Відріж йому яйця і запхай у рот.
Щоб його так знайшли.
Той, хто краде у Каїна…
Лю.
Боляче.
Швидка вже їде. Скоро буде.
Боляче.
Швидка вже їде.
Боляче.
Ні!
Усе гаразд?
Я викличу швидку…
Допоможіть!
Це моя провина.
Бляха.
Ні.
Бляха.
Повернися, прошу.
Повернися!
Якого біса ти завжди базікаєш про політику?
У нас країна злодіїв.
Ухиляються від податків на сотні мільярдів євро, про що ти?
Але вони мають щось зробити.
«Італійці перші».
Перші у чому?
У крадіжках!
Вони мене смішать.
Так, розумію.
Але дай мені спокій, чорт забирай.
Хто це, в біса, такий? Гей!
Мабуть, він п'яний.
У нього передоз. Глянь на нього.
Він весь в крові. Дивись.
Думаю, він мертвий.
А що в нас тут?
У цій сумці повно грошей.
Справжніх?
Чорт, це справжні гроші.
Що це? Викинь.
Бери гроші.
Гей, відпусти!
Відпусти сумку.
Іди.
МОЄМУ БРАТУ ДЖЕКУ, ЯКИЙ ПОВЕРНУВ МЕНІ ЖИТТЯ
Переклад субтитрів: Валерія Балаушко