Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎UN DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
‎SÂNGE
‎BAIE
‎SÂNGE
‎POLIȚIA
‎ACTUL ÎNTÂI ‎VÂNĂTOAREA
‎În noaptea de 8 iulie 1995
‎am dormit foarte prost.
‎M-am trezit la 5.30
‎într-o criză de anxietate.
‎Nu știu cum s-o descriu, dar sentimentul
‎a fost foarte intens și violent.
‎M-am uitat la ceas
‎și am așteptat până la 8.30
‎ca s-o sun pe Hélène.
‎Apoi s-a întâmplat ceva extraordinar.
‎A răspuns un bărbat.
‎Am crezut că am greșit numărul.
‎Am închis.
‎Am sunat iar, tot un bărbat.
‎Am întrebat ce se întâmplă. Era pompier.
‎Îmi amintesc
‎că am zis: „Dă-mi-o pe fiica mea.
‎Ce se întâmplă?”
‎Iar bărbatul a zis…
‎Încă îi aud vocea…
‎„Doamnă, nu pot să v-o dau.”
‎- S-a terminat? ‎- „Da, s-a terminat.”
‎În drum spre Paris, ne opream des,
‎în fiecare refugiu, ca să sunăm.
‎Nu răspundea nimeni.
‎Am mers atâția kilometri ‎fără să știm nimic.
‎Nu știam. Era doar bărbatul care spusese
‎că s-a terminat. Atât.
‎Am urmărit mașina poliției
‎la faimoasa secție de poliție ‎din Quai des Orfèvres.
‎Evident, i-am întrebat ce s-a întâmplat.
‎HOLUL PRIMULUI ETAJ ‎VEDERE SPRE UȘA VICTIMEI
‎Am simțit înjunghierile în vintre.
‎Chiar aici.
‎CUȚITUL
‎SÂNGE, MASĂ, CUȚIT
‎INTRARE, DORMITOR
‎PERNĂ, PROBA NUMĂRUL UNU, PATUL
‎27 DE ANI, STUDENTĂ LA PSIHOLOGIE
‎8 IULIE 1995
‎NU VREAU SĂ TE MINT,
‎NICI EU N-AM DORMIT ‎ÎN NOAPTEA DE 7 SPRE 8 IULIE.
‎SECȚIA DE CRIMINALISTICĂ PARIS
‎POLIȚIA NAȚIONALĂ
‎POLIȚIA, MESERIE DE BĂRBAT
‎Tatăl și bunicul meu erau polițiști.
‎Dar recunosc că întotdeauna am fost...
‎și încă sunt atrasă de meseriile active.
‎OFIȚER CU FUSTĂ PRINDE STRANGULATORUL
‎Nu m-am îmbrăcat niciodată bărbătește.
‎„POLIȚISTA”
‎Am fost prima femeie ‎care a condus Brigada Criminalistică.
‎E o unitate de elită, cea mai bună
‎din Franța în ce privește ‎ancheta criminalistică.
‎DOAMNA DE LA COMANDAMENTUL POLIȚIEI
‎Conduc Brigada ‎de la începutul lui februarie 1996.
‎BRIGADA CRIMINALISTICĂ
‎Cei din Brigadă mi-au spus imediat
‎despre uciderea unor tinere.
‎Mi-au pus o grămadă de dosare pe birou ‎și mi-au spus să mă descurc.
‎Două cazuri au ieșit imediat în evidență:
‎Agnès Nijkamp.
‎DORMITOR ‎TRUPUL LUI AGNÈS NIJKAMP
‎32 DE ANI - DESIGNER DE INTERIOR
‎Celălalt caz a fost Hélène Frinking.
‎A fost
‎ucisă în condiții asemănătoare
‎cu cele din cazul Nijkamp.
‎Trupul ei prezenta
‎cam aceleași plăgi.
‎Trebuia să-l prindem ‎pe nenorocitul care a făcut asta.
‎Am vrut să le răzbunăm.
‎Să spunem lucrurilor pe nume.
‎Asta e motivația. Toți o avem, nu doar eu.
‎Devine o misiune personală.
‎Cu alte cuvinte,
‎era care pe care: el sau noi. ‎Trebuia să câștigăm. Trebuia să-l prindem.
‎VICTIMA: HÉLÈNE FRINKING ‎NĂSCUTĂ: 12/02/67, OLANDA
‎Hélène era al patrulea din șase copii.
‎Am fost influențată de soare.
‎Hélène vine de la Helios, soarele.
‎În 1995, avea aproape 27 de ani.
‎Voia să meargă la Paris ‎să studieze psihologia‎.
‎DOUĂ URME ALBE
‎În cazul Frinking,
‎am avut noroc de ADN.
‎La fel și în cazul Nijkamp.
‎Fusese găsită spermă pe cadavrul ei.
‎BRIGADA CRIMINALISTĂ
‎Apoi am primit declarația un‎e‎i martore.
‎Elisabeth a fost o victimă
‎care a scăpat de agresor.
‎CUȚIT DE MĂCELAR ‎GÂT
‎A legat-o și i-a pusă căluș.
‎Când s-a dus să stingă lumina,
‎de la etaj, fiindcă era un duplex,
‎ea a ieșit din dormitor,
‎care era la parter.
‎A reușit să se elibereze și să fugă.
‎A fost martoră importantă în anchetă.
‎23 DE ANI ‎TERAPEUTĂ
‎Am mai avut și ADN,
‎fiindcă a fumat și am găsit ‎un muc de țigară Winston.
‎Am reușit să facem legătura ‎între cele trei cazuri,
‎fiindcă ADN-ul se potrivea.
‎ADN MASCULIN
‎ADN-ul criminalului în serie ‎a fost numit „SK”,
‎pentru că cele trei locuri ale crimei ‎aveau legături.
‎Din păcate, spre deosebire ‎de britanici, noi nu aveam
‎o bază de date.
‎Dacă am fi avut una,
‎poate că l-am fi arestat ‎și identificat deja.
‎Dar n-aveam.
‎ADN MASCULIN NECUNOSCUT
‎Am aflat că există o supraviețuitoare.
‎O fată pe nume Elisabeth.
‎Înainte de uciderea lui Hélène,
‎reușise să scape de același atacator.
‎ADN-ul era același. A fost uimitor.
‎Mărturia ei a fost de mare ajutor.
‎A reușit să stabilească
‎un portret-robot.
‎L-a descris ca bărbat magrebian.
‎A fost mulțumită de portret.
‎Așa l-a văzut cu adevărat.
‎Era tuns scurt, ‎ așa că am verificat soldați,
‎închisori, Legiunea Străină, pompieri, ‎polițiști. Era sportiv.
‎I-a făcut un profil posibil.
‎Tipul musculos.
‎Am mai observat că femeile au fost atacate
‎seara sau noaptea.
‎Așa că am căutat lucrătorii nocturni.
‎Am verificat șoferi de taxi ‎ și așa mai departe.
‎Orice corespundea observațiilor noastre
‎și mărturiei tinerei femei.
‎A fost foarte curajoasă, de fapt.
‎A ieșit prin Paris cu unitatea de poliție.
‎Mai ales în arondismentul 11,
‎să vadă dacă dau de tip.
‎URMĂ DE SÂNGE LĂSATĂ DE PICIOR
‎Am aflat repede
‎că a lăsat o urmă de picior
‎cu sânge lângă pat.
‎Al doilea deget de la picior
‎era mai lung decât degetul mare.
‎INDIVIZI URMĂRIȚI
‎Se pare că e destul de obișnuit,
‎mulți oameni au asta. ‎Se numește „picior egiptean”.
‎Am pus toți suspecții ‎ să-și scoată pantofii
‎ca să le verificăm picioarele.
‎Ne uitam la mici indicii,
‎pentru că nu aveam ‎prea multe date la dosar.
‎Îl vedeam pe tip peste tot.
‎L-am văzut șofer de autobuz.
‎L-am văzut peste tot.
‎Apartamentul fiicei mele ‎e chiar deasupra ușii ăleia.
‎Aici.
‎Fiica mea era aici și tânărul era acolo.
‎Portarul putea să-l vadă de acolo.
‎Trebuia să-l găsesc.
‎Eram obligată să-l găsesc!
‎M-am dus pe strada lui Hélène
‎și am întrebat vânzătorii din magazine
‎dacă au aflat ceva de asta.
‎Oamenii nu știau!
‎Poliția nu verificase strada ‎sau cartierul lui Hélène.
‎A fost un șoc.
‎Era foarte implicată. ‎A urmărit totul îndeaproape.
‎A vrut să investigheze cu noi.
‎A fost greu s-o îndepărtez.
‎Nu poți face asta.
‎Toate astea sunt legate de caz.
‎Am fost pacostea de serviciu, ‎dar nu-mi pare rău.
‎Am vrut să fac o anchetă paralelă.
‎E ceva bun, nu?
‎Ai făcut asta și asta, dar ai făcut asta?
‎Evident, s-au săturat.
‎Dar nu m-am lăsat.
‎M-am ținut de ei de la început.
‎Chestia e că trebuia să-și dea seama
‎că nu stăm degeaba.
‎Trăiam și respiram cu cazurile alea, ‎mâncam cu ele.
‎Erau cu noi non-stop.
‎Aveam enorm de lucru!
‎E adevărat, nu l-am găsit.
‎O femeie, o mamă…
‎cade și suferă.
‎Apoi se ridică și luptă!
‎Ăsta-i adevărul.
‎MĂRTURIE ‎ELISABETH
‎„SPUNE-MI FLO”
‎A aflat, fără îndoială de la Elisabeth,
‎că a menționat numele Flo, Florian ‎sau ceva de genul.
‎Vedeai „Flo” pe camioane.
‎Era o companie de camioane.
‎PE MULTE CAMIOANE?
‎Am trecut pe lângă multe camioane, ‎doar ca să văd șoferii!
‎Mă opream în parcări
‎ca să văd șoferii.
‎Mai târziu am aflat că „Flo” era
‎și numele unui restaurant.
‎M-am gândit că poate e cineva
‎care a lucrat la un restaurant Flo.
‎Era un lanț popular în Paris.
‎Era unul pe bulevardul
‎pe care s-a întors ea acasă în seara aia.
‎M-am asigurat că sunt verificate
‎listele angajaților, tot...
‎I-am presat puțin.
‎I-a spus judecătorului
‎că poate ar trebui…
‎să urmăm acea pistă,
‎așa că am interogat…
‎mulți angajați
‎de la restaurantele Flo.
‎595 DE DOSARE DE CAZ
‎N-a ieșit nimic. Absolut nimic.
‎31 AUGUST 1997
‎Prințesa de Wales a murit aseară
‎în accident rutier la Paris, ‎sub podul Alma.
‎Era cu iubitul ei, ‎Dodi Al-Fayed, care a fost și el ucis.
‎Brigada Criminalistă, ‎condusă de o femeie, Martine Monteil,
‎va conduce ancheta. ‎A ajuns imediat la fața locului.
‎A fost foarte dificil și stresant.
‎Eram deja copleșiți ‎la Brigada Criminalistă.
‎Nu mai aveam nevoie de un accident rutier!
‎Dar, când e prințesa Țării Galilor, ‎nu poți trece peste.
‎E imposibil. Există presiuni
‎de la cel mai înalt nivel din guvern.
‎Trebuia să mutăm munții din loc, ‎ca să zic așa. Am făcut-o.
‎Le-am spus băieților că e treaba noastră.
‎Nu încape discuție.
‎Am trimis o echipă imediat.
‎Dar, de îndată ce am putut, ‎am revenit la cazurile lor.
‎Fiindcă, deși acel ‎accident a implicat decese,
‎circumstanțele nu erau tulburătoare.
‎În timp ce aici aveam fete moarte
‎și, mai ales, un tip în libertate!
‎Și pe care nu-l găsiserăm.
‎HOL - UȘA DE LA INTRARE
‎În 23 septembrie 1997 ‎am primit un telefon.
‎Un tânăr își descoperise
‎logodnica în casa ei
‎din arondismentul 19.
‎Ne-am dus imediat.
‎PETE DE SÂNGE - SUFRAGERIE
‎DRAPERIE - SÂNGE - DORMITOR
‎COMODĂ - TELEFON
‎Când am intrat, am înghețat, la propriu.
‎Mi-am zis: „Nu se poate, s-a întors.”
‎19 ANI ‎STUDENTĂ
‎Părinții lui Magali Sirotti erau ‎în fața clădirii.
‎A fost un spectacol de groază.
‎Când te trezești în toiul nopții
‎și îi vezi fața în sicriu…
‎nu te gândești decât la ce a suferit.
‎Ce mai poți spune?
‎Cât trebuie să fi suferit!
‎Magali a fost o lovitură groaznică.
‎Am știut imediat că a fost el. ‎Pentru mine era evident.
‎Atât de evident!
‎Era prea târziu pentru fiica mea. ‎Dar nu trebuia să mai existe altele.
‎Prieteni apropiați îmi spuneau:
‎„Nu ești polițistă
‎sau avocată. Nu ești asta sau asta.
‎Ești mamă, așa că du-te să vezi mama.”
‎M-am dus s-o văd pe mamă.
‎Și a fost…
‎o întâlnire extraordinară.
‎Victima, Magali…
‎Era logodită, urma să se căsătorească.
‎Când am ajuns unde fusese ucisă
‎Magali Sirotti...
‎Nu era o palmă peste față, ci un ciocan.
‎Era moartă pentru că nu-l arestaserăm.
‎Dumnezeule, ce am ratat!
‎Am muncit pe brânci la caz!
‎Unde era indiciul care ne scăpa? ‎Care putea fi?
‎De ce era moartă fata aia?
‎Tipul era încă liber.
‎Trebuia să ne mișcăm repede ‎ și să fim mai atenți.
‎Dacă el era în libertate, ‎putea s-o facă din nou!
‎Punct!
‎Sunt jurnalistă, mă ocup de polițiști,
‎criminali, bandiți.
‎Pe atunci, jurnaliste ‎care să scrie despre crimă
‎nu existau.
‎Eu am fost prima.
‎Polițiștii de la Birou mă considerau ‎o fetișcană,
‎o reporteră băgăcioasă!
‎Aveam un stil propriu.
‎Fustă mini, geacă de motociclistă, tocuri.
‎Polițiștii de la Birou ‎nu puteau să mă înțeleagă!
‎La început, am făcut pe naiva.
‎Și-au dat seama repede ‎că nu sunt așa de naivă.
‎La sfârșitul lui septembrie 1997
‎am cunoscut un polițist ‎din Brigada Criminalistă.
‎Mi-a zis:
‎„În 23 septembrie am primit
‎cazul unei tinere pe nume Magali Sirotti.
‎A fost legată și violată.
‎A fost o crimă oribilă.
‎Iar crima asta
‎poate avea legătură cu alte tinere ucise.”
‎Am zis: „Serios?”
‎„De unde știi că e același tip?”
‎A zis: „În cazul Magali nu știm sigur.
‎Același mod de operare. ‎Așteptăm mostrele de ADN.
‎Dar pentru alte două victime
‎și o supraviețuitoare avem ADN-ul.
‎Sigur e același individ.”
‎ADN MASCULIN NECUNOSCUT
‎GRUPĂ SANGUINĂ B
‎AMESTEC ADN MASCULIN ȘI ADN VICTIMĂ
‎ADN MASCULIN NECUNOSCUT
‎„Trebuie să publicăm!”
‎Am zis: „Vreau să scriu.”
‎A zis: „Încă nu!
‎Ai putea distruge ancheta.
‎Tipul e foarte periculos.
‎Sper să nu vezi niciodată ‎ un astfel de loc al crimei.
‎Te rog, tipul ăsta e în libertate,
‎te implor să nu spui încă povestea.”
‎Am respectat înțelegerea.
‎Poate că sunt reporteră, ‎dar în primul rând sunt cetățean.
‎Nu voiam ca un violator și ucigaș de femei
‎să umble liber, fentând arestarea
‎din cauza materialului meu.
‎Și uite că o făcuse iar.
‎Trebuia să acționăm rapid. ‎A fost o cursă contra timpului.
‎LABORATORUL CRIMINALISTIC
‎Pe atunci, cercetarea criminalistică
‎era foarte înapoiată.
‎Dar foarte...
‎Analiștii care luau mostre ‎de la locul crimei
‎erau o adunătură de bețivi și ratați
‎care aterizau acolo din greșeală.
‎Ar fi trebuit să fie ceva de ultimă oră, ‎dar nu era așa.
‎LABORATOR DE GENETICĂ MOLECULARĂ
‎Ca să compenseze asta,
‎Brigada Criminalistă a apelat ‎la dr. Pascal,
‎pionier al cercetării ADN în Franța.
‎MEDIC DE SPITAL
‎Dna Monteil și Brigada Criminalistă ‎au avut încredere în dr. Pascal.
‎A analizat, caz cu caz,
‎mostrele luate de la locul faptei.
‎Urme de spermă, sânge și păr.
‎Le-a comparat cu ADN-ul necunoscut
‎numit de dr. Pascal „SK”,
‎pentru că era ‎primul criminal în serie din Franța.
‎A luptat alături de Brigada Criminalistă
‎pentru a face o bază de date ADN.
‎Mulți francezi s-au opus.
‎Ideea asta îi speria.
‎Baza de data ADN
‎e un precedent periculos.
‎Ar putea duce ‎la o bază de date cu ADN-ul populației.
‎- Poate fi periculos. ‎- ADN-ul, istoricul tău…
‎Sunt de acord cu tine.
‎Mă opun bazei de date!
‎ÎN FAȚĂ LA RUE DE LA FORGE NR. 12 ‎ARONDISMENTUL 11
‎DECLARAȚIA POLIȚIEI
‎În 16 noiembrie 1997
‎o altă victimă a fost descoperită ‎în arondismentul 11.
‎25 DE ANI ‎SECRETARĂ
‎Uite ce frumoasă era!
‎Și celelalte. Erau foarte drăguțe.
‎Chiar e…
‎Doamne!
‎O viață sfâșiată.
‎E groaznic.
‎O chema Estelle Magd.
‎Părinții ei aveau cheie de la apartament.
‎Când n-a răspuns, s-au dus
‎și și-au găsit fata
‎goală și plină de sânge.
‎Avea aceleași răni la gât și împunsături.
‎Am găsit aceleași haine sfâșiate.
‎MEZANIN
‎A fost…
‎Pentru mine, era o semnătură. ‎Foarte clară.
‎DESCOPERIRE SAC CU HANORAC GRI
‎Am găsit un hanorac.
‎Un hanorac de mărime mare, ‎stropit cu sânge.
‎Eram siguri că găsim ADN.
‎Hanoracul era plin de sânge ‎și transpirație.
‎L-am comparat cu celelalte cazuri ‎în care am găsit ADN.
‎Nu puteam să spun nimic.
‎Înțelegeam foarte bine
‎că era datoria poliției
‎să păstreze secretul. ‎Am respectat asta.
‎Sută la sută.
‎Dar când au apărut încă două fete
‎ucise la fel
‎ca fiica mea,
‎am spus:
‎„Presa.”
‎Pot confirma că la sfârșitul lui iulie '95
‎autoritățile știau deja că au de-a face
‎cu un criminal în serie.
‎Un om extrem de periculos,
‎care, ca orice criminal în serie,
‎poate să ucidă iar.
‎Avem un criminal în serie în Paris.
‎- ...criminal în serie... ‎- ...în serie...
‎Criminalul din estul Parisului…
‎Portretul-robot al poliției, descris
‎de o femeie care a scăpat ‎dintr-un atac similar.
‎Anne Gautier și familia ei ‎se întâlnesc cu judecătorul.
‎Vor să știe ‎dacă poliția îl arestează odată
‎pe cel care a ucis-o pe Hélène.
‎O să-l prindă? Așa sper.
‎Continuăm să sperăm.
‎Nu poți jeli cu adevărat
‎până nu se face dreptate.
‎Anne Gautier era foarte supărată. Spunea:
‎„Ultimele fete,
‎Magali Sirotti și Estelle Magd, ‎n-ar fi trebuit să fie victime.
‎E scandalos, și vorbesc
‎ca să avertizez femeile din Paris ‎să se protejeze,
‎să nu cadă pradă acestei fiare. ”
‎Criminalii în serie nu se pot opri.
‎Nu se opresc până nu sunt arestați.
‎FRICĂ ÎN ORAȘ
‎Oamenii vorbesc, se tem.
‎Cumpără ziarul ca să vadă portretul-robot.
‎Vor să ajute la prinderea lui.
‎Parisul era isteric.
‎Revelația că există un criminal în serie ‎în estul Parisului
‎și declarațiile în presă ‎ale lui Anne Gautier
‎au speriat cumplit femeile din Paris!
‎Sunt cam îngrijorată.
‎Când intru în clădire,
‎mă asigur că închid ușa după mine.
‎Panourile electronice din Paris
‎avertizau femeile: ‎„Nu plecați singure acasă.
‎Să vă conducă cineva, ‎un taxi sau un prieten...”
‎Un detectiv mi-a spus: ‎„Patricia, ai grijă.
‎Dacă ușa ta se închide în 15 secunde,
‎poate intra un tip.”
‎FRICĂ LA BASTILIA
‎Recunosc,
‎n-am fost încântată că s-a aflat.
‎S-a creat o psihoză.
‎Dar asta este.
‎Franța nu are prea mulți ucigași în serie.
‎Nu ca Statele Unite.
‎Toată presa scria, lumea devora. ‎Avalanșa pornise.
‎Poliția are portretul-robot, ‎bărbat, 30 de ani, păr închis la culoare.
‎Câteva detalii leagă cazul actual ‎de cele din trecut.
‎Poliția e prudentă,
‎crimele sexuale ‎și omorurile au fost rare în Paris
‎până acum.
‎Însuși termenul „criminal în serie”
‎era tabu pentru ei la acea vreme.
‎Dr. Pascal a numit ADN-ul „SK”,
‎dar polițiștii n-au folosit acel termen.
‎Asta plus asta ‎plus asta egal... criminal în serie.
‎Dar în Franța ne credem deștepți,
‎deci nu poate fi un criminal în serie.
‎Nu avem așa ceva aici.
‎Trimitea prea mult
‎la criminalii în serie americani, ‎care sunt diferiți,
‎au mult mai multe victime.
‎Nu au înțeles pe deplin,
‎în termeni de psihologie sau de anchetă,
‎ce este de fapt un criminal în serie.
‎Deci nu aveam o bază de date ADN,
‎nu aveam nicio idee ‎despre psihologia unui criminal în serie.
‎Pe deasupra, în Franța nu existau ‎referințe încrucișate.
‎Dosarele erau împrăștiate ‎în fiecare oraș și tribunal.
‎Unele chestiuni nu funcționau, ‎erau un dezastru.
‎OCTOMBRIE, NOIEMBRIE, DECEMBRIE
‎În ianuarie '98,
‎Brigada Criminalistă a publicat o poză
‎cu un hanorac XXL gri.
‎Hanoracul ăla era arătat peste tot.
‎„Dacă știi pe cineva cu un hanorac ‎ca ăsta, sună-ne.”
‎Când tot ce ai e un hanorac
‎care poate fi al oricui,
‎te agăți de paie.
‎Eram sub presiune
‎și pe bună dreptate, ‎ca șefă a Brigăzii Criminaliste.
‎Repetam întruna lucruri,
‎voiam să fac presiuni ‎pentru crearea unei baze de date ADN.
‎JUDECĂTORUL THIEL ‎PRIMUL MAGISTRAT IMPLICAT
‎Eu și judecătorul Thiel ne-am văzut des.
‎A zis:
‎„Trebuie să mergem la toate laboratoarele,
‎luăm tot ce putem,
‎apoi facem comparații.
‎Să-i forțăm să compare tot
‎cu ADN-ul criminalului în serie.”
‎Autoritățile au fost șocate.
‎Au spus că n-avem voie ‎să facem comparații.
‎Nu aveau o bază de date. ‎I-am apostrofat foarte dur.
‎Era o rușine.
‎Am zis: ‎„Preferați să aveți morți pe conștiință?”
‎Fiindcă, dacă eram rapizi și eficienți,
‎puteam să facem comparații
‎și poate chiar să obținem un nume.
‎Da, am ocolit legea. ‎Eram toți împăcați cu asta.
‎Scopul o justifica.
‎Nu violam identitatea francezilor.
‎Nu făceam nimic rău.
‎Căutam un criminal în serie ‎care țintea tinere.
‎Avuseserăm deja prea multe cazuri.
‎Trebuia să facem totul ca să-l oprim.
‎Deschidem un dosar,
‎citim codul genetic
‎și îl comparăm cu ADN-ul necunoscut.
‎VOCEA DOCTORULUI PASCAL
‎Dacă numerele sunt diferite, ‎îl punem la loc,
‎luăm altul și o luăm de la capăt.
‎Există vreo cale ‎de verificare încrucișată?
‎Nu, din păcate, fără o bază de date
‎fiecare dosar e separat ‎și trebuie verificat individual
‎pentru a găsi codul genetic.
‎IANUARIE 1998, FEBRUARIE 1998
‎MARTIE 1998
‎Era 24 martie 1998.
‎Am primit un apel de la dr. Pascal.
‎Mi-a tresăltat inima. „Doamne!”
‎Nu e ca și cum nu ne vedeam pe la sediu.
‎Dar îmi dădeam seama ‎că s-a întâmplat ceva.
‎A zis: „Am o veste bună ‎și una mai puțin bună.”
‎Am zis: „O vreau pe cea bună!”
‎A zis: „L-am identificat.”
‎IDENTIFICARE ADN NECUNOSCUT
‎ADN-UL LUI GUY GEORGES
‎DE LA MUCUL DE ȚIGARĂ
‎PROBE VAGINALE
‎ADN MASCULIN: GUY GEORGES
‎A fost…
‎o eliberare. Ce ușurare!
‎O ușurare de nedescris.
‎ADN-UL LUI GUY GEORGES
‎DR. O. PASCAL ‎SPITALUL DIN NANTES
‎„Și”, a zis el,
‎„vestea mai puțin bună, ‎chiar proastă, e că...
‎ucigașul a fost deja interogat în 1995.”
‎Și ăsta...
‎a fost un șoc.
‎La vremea aia fusese interogat
‎de o echipă care se ocupa de cazurile
‎fetelor ucise în parcări.
‎Dacă sapi puțin, găsești,
‎câteva asemănări,
‎dar de ce erau unele în garaje, ‎altele în apartamente?
‎Erau indicii, răni și haine sfâșiate.
‎27 DE ANI ‎ASISTENTĂ DE MARKETING
‎Nu era spermă, ‎dar putea folosi prezervativ.
‎22 DE ANI ‎SECRETARĂ DE PRESĂ
‎Aveam convingerea fermă că e el,
‎anchetatorii erau destul de siguri.
‎Și a existat un caz mult mai vechi, ‎din 1991.
‎Pascale Escarfail.
‎HAINE, RĂNI, SÂNGE
‎TRUPUL LUI PASCALE ESCARFAIL
‎19 ANI ‎STUDENTĂ
‎Am zis: „Ne ocupăm de asta mai încolo. ‎Îl interogăm.
‎Acum, cel mai important lucru e ‎să vânăm fiara asta.”
‎I-am distribuit poza în toată țara.
‎Trebuia acționat rapid.
‎Prădătorul pândea prin oraș.
‎Obsesia mea era ‎să-l arestez în câteva ore.
‎Am cerut mai multe forțe ‎și am făcut o listă
‎cu adrese și locuri unde l-am fi putut
‎întâlni pe Guy Georges.
‎Am avut o altă misiune urgentă.
‎I-am spus șefului de unitate
‎că trebuie sunate familiile victimelor.
‎A sunat dna Monteil.
‎„Dnă Gautier, avem un nume.
‎Dar nu spune nimănui,
‎nici copiilor, nici altcuiva.”
‎Am înțeles.
‎Îl căutau.
‎Speram să nu mai ucidă.
‎S-a creat o nebunie în presă ‎în jurul cazului.
‎Presa simțea foarte clar
‎energia și agitația.
‎Sediul Poliției Judiciare clocotea.
‎Au simțit asta.
‎Șeful a zis: „Presa știe.”
‎Iar eu am zis: ‎„Te rog! Fă-i să-și țină gura!
‎Să nu afle nimic! ”
‎26 MARTIE 1998 ‎7.01
‎Ucigașul în serie din estul Parisului ‎are acum o față.
‎Vânarea lui e în curs. Țineți aproape.
‎Ucigașul în serie din estul Parisului ‎a fost identificat.
‎Brigada Criminalistă știa cum îl cheamă: ‎Guy Georges.
‎Și a urmat șocul!
‎Un reporter de crime, ca și mine,
‎a dezvăluit numele criminalului ‎înainte să fie arestat.
‎Asta pur și simplu nu se face.
‎Dacă Guy Georges auzea?
‎La televizor sau la radio sau oriunde.
‎Putea să fugă ‎și să facă arestarea mult mai complicată.
‎Dar am continuat.
‎Trebuie să înțelegeți, ‎sediul poliției e o mașină de război.
‎Nu e ușor să ne scapi.
‎Eram optimistă că-l găsim.
‎Știam că-l găsim!
‎ACEEAȘI ZI ‎12.44
‎Erau doi polițiști la pândă
‎la stația de metrou Blanche.
‎Erau deja acolo.
‎Au văzut un tip ieșind de la metrou.
‎Unul i-a spus celuilalt:
‎„Uite!
‎E tipul din poză. ”
‎Au scos poza. ‎„Doamne, el e! Să mergem! ”
‎L-au prins și l-au arestat.
‎MAGAZINUL UNDE A FOST ARESTAT GUY GEORGES
‎PAZNICUL CARE A VĂZUT ARESTAREA
‎ARATĂ UNDE S-A ÎNTÂMPLAT
‎A venit de dimineață. A intrat...
‎Polițiștii l-au urmărit ‎și l-au întrebat cum îl cheamă.
‎Au sărit pe el.
‎L-au adus aici și l-au pus în genunchi.
‎Apoi l-au luat.
‎Analizele ADN sunt concludente,
‎îl implică în trei omoruri ‎și o tentativă de omor.
‎Totuși, Guy Georges nu ‎seamănă cu portretul-robot al poliției
‎distribuit de luni întregi.
‎Au fost destule morți și suferințe.
‎Era bine.
‎Acum o să fie...
‎O să fie judecat.
‎Iar noi, familiile,
‎putem începe să jelim cu adevărat.
‎Omul a provocat atâta durere.
‎Doamne.
‎Respiră adânc!
‎Credeam că e monstrul care le-a ucis.
‎Am tot văzut fotografiile cu fetele.
‎Toate pozele alea.
‎Pentru mine, era un monstru
‎cel care a urcat scările în acea zi.
‎Un adevărat monstru.
‎Doar asta mă gândeam.
‎Iată noul portret al lui Guy Georges,
‎arestat ieri pentru uciderea ‎a trei femei în estul Parisului.
‎Azi a recunoscut încă două crime.
‎Poliția suspectează implicarea lui ‎în alte două crime.
‎Ne făcuserăm treaba. ‎Îl prinseserăm, nu mai putea ucide.
‎Pentru cazurile cu ADN eram liniștiți.
‎Fiindcă, până la urmă...
‎lăsase urme.
‎Aveam nevoie doar de o mărturisire
‎pentru cazurile care nu aveau deloc ADN.
‎Tipul era închis!
‎M-am întrebat ce avocat, ‎oricât de talentat,
‎ar putea respinge cazul. ‎Am mers la tribunal încrezători.
‎ACTUL DOI ‎PROCESUL
‎ÎMI DAU SEAMA CĂ ÎȚI VORBESC DESCHIS,
‎CA ȘI CUM AI FI PRIETENA MEA.
‎19 MARTIE 2001
‎Un criminal sexual e nevinovat ‎până la proba contrarie.
‎La mine e vorba de personalitate.
‎Ori vreau să apăr pe cineva, ori nu.
‎E o chestiune de chimie.
‎Nu e o chestie rațională.
‎Am fost cu toții în situația
‎în care întâlnim pe cineva prima oară
‎și ne face o impresie proastă.
‎Ne gândim că n-am vrea
‎să rămânem singuri cu persoana respectivă.
‎Nu a fost cazul.
‎Când îl întâlnești pe Guy Georges, ‎nu ți se pare manipulator.
‎Ai impresia că e o carte deschisă.
‎Nu are o agendă ascunsă, nu e viclean.
‎Și nici violent!
‎ZIUA ÎNTÂI A PROCESULUI
‎- Poți să-ți scoți puloverul. ‎- Bine.
‎- Uită-te la mine. ‎- Ce?
‎- Uită-te la mine! ‎- Da, dar e greu.
‎- Pot să mă așez? ‎- Da.
‎Avocatul în care avea încredere ‎Guy Georges
‎a fost Alex Ursulet.
‎Alex Ursulet,
‎fostul meu soț,
‎m-a rugat să mă implic în caz ‎cu câteva săptămâni înainte de proces.
‎Cooptarea unei femeie
‎făcea parte din strategia de apărare
‎construită de Alex Ursulet
‎sau orice alt avocat bărbat ‎în cazurile de viol.
‎Chestiune elementară.
‎A prezentat cazul
‎ca fiind al unui bărbat acuzat pe nedrept.
‎Au fost găsite dovezi ‎la fiecare loc al crimei.
‎Unele dovezi îl exonerau pe Guy Georges.
‎De exemplu,
‎amprente nu i-au găsit.
‎La un loc al crimei era o amprentă
‎de picior egiptean, pe care nu-l are.
‎Portretul-robot distribuit luni întregi
‎nu semăna cu Guy Georges.
‎PORTRET-ROBOT AL POLIȚIEI
‎În principiu,
‎nu contează ce cred eu.
‎Mi se pare absolut irelevant.
‎Contează ce e în dosar.
‎Instinctul care îmi spune ‎dacă e vinovat sau nu,
‎convingerea mea personală ‎nu are relevanță.
‎Guy Georges nu e un monstru, e bărbat.
‎Asta-i problema.
‎În Guy Georges
‎există aceeași umanitate ‎pe care o am și eu.
‎Și dv. Și noi toți.
‎Asta e înspăimântător.
‎Cu un monstru ar fi mai ușor.
‎Dar suntem făcuți din același material.
‎Și asta e dureros.
‎Ăsta e marele mister.
‎Și adevărata tragedie.
‎Nu e un monstru, ci un bărbat.
‎Aveam 30 de ani.
‎A fost al doilea proces mare
‎ca avocat.
‎Dar de data asta apăram victimele.
‎Trebuie oprit să mai facă așa ceva.
‎Trebuie să se facă dreptate. Punct!
‎Știam că e el, pentru că existau dovezi.
‎Nu erau doar niște bănuieli aberante. ‎Știam că e el.
‎Știam și că jurații sunt influențabili.
‎Dacă recunoștea în instanță
‎că unde era ADN-ul lui a fost el, ‎dar în rest nu...
‎Mă temeam că juriul îl va condamna ‎pentru cazurile cu ADN,
‎dar îl va achita pentru celelalte.
‎Ar fi fost intolerabil.
‎Pentru că ăsta era adevărul.
‎Se crease tensiune.
‎A fost foarte greu.
‎Am stat aici, în primul rând.
‎Îl voiam pe Guy Georges în vizor.
‎Voiam să-i văd reacțiile și să scriu tot.
‎Tot ce s-a întâmplat.
‎Nume, atitudini…
‎Nu voiam să ratez nimic.
‎Urma să fie un război între două tabere.
‎Alex Ursulet mi-a jurat ‎chiar înainte de proces
‎că Guy Georges e nevinovat.
‎Că s-a făcut o eroare judiciară.
‎A zis: ‎„Patricia, o să dovedesc în instanță.
‎Jur pe Dumnezeu ‎că Guy Georges e nevinovat.”
‎N-am vrut să merg la proces.
‎Nu era pentru mine.
‎Țelul meu era să-l arestăm ‎și să-l trimitem la proces.
‎Dar nu era de mine.
‎ZIUA A DOUA
‎În fața tribunalului ‎mulțimea crește pe zi ce trece.
‎În sala de judecată tensiunea crește.
‎În boxă, Guy Georges, presupusul ucigaș ‎și violator a șapte femei,
‎înfurie familiile victimelor.
‎Până acum i-a răspuns judecătorului
‎cu aceeași insolență: „Nu am ucis.”
‎Văd că perversitatea ‎lui Guy Georges n-are limită.
‎MAMA LUI CATHY
‎Prin atitudinea lui, continuă
‎să facă rău și să provoace suferință.
‎Victimelor și familiilor,
‎care sunt extrem de vulnerabile ‎și suferinde.
‎Gândiți-vă că a negat!
‎A fost absolut șocant.
‎Te întrebai...
‎Era prost sfătuit sau nebun?
‎Pur și simplu nu înțelegeam.
‎Eram surprinși, dar senini.
‎Până la urmă, a recunoscut tot!
‎VICTIMA: MAGALI SIROTTI
‎VREAU SĂ-MI UȘUREZ CONȘTIINȚA
‎VICTIMA: CATHERINE ROCHER
‎EU SUNT ATACATORUL
‎ADEVĂRUL DEPLIN ÎN ACEST CAZ
‎Chiar și în cazurile ‎fără dovezi, Escarfail
‎Magali Sirotti…
‎A mărturisit totul.
‎DECLARAȚIA LUI GUY GEORGES
‎FRANCIS BECHET ‎CĂPITAN DE POLIȚIE
‎Ofițerul Francis Bechet,
‎zis Sidney,
‎a fost primul care l-a făcut ‎să mărturisească.
‎Sidney era la bară.
‎Îmi spusese deja cum l-a făcut ‎pe Guy Georges să mărturisească.
‎N-a spus asta la tribunal, dar, ‎ca să-l facă pe Guy Georges să vorbească,
‎știa că nu trebuie să-l facă să se simtă,
‎imediat după arestare,
‎Inamicul Public nr. 1.
‎Deci Sidney
‎a creat o atmosferă
‎în biroul lui de la sediu.
‎A pus niște jazz.
‎I-a oferit niște whisky.
‎Apoi a început să discute cu Guy Georges
‎într-un cadru foarte relaxat.
‎O FATĂ BLONDĂ…
‎MI-A ATRAS ATENȚIA…
‎Guy Georges i-a mărturisit,
‎oferind detalii. I-a spus tot.
‎Ca...
‎Aproape ca unui confident.
‎A cumpărat un cuțit Opinel 12
‎și niște bandă adezivă.
‎Tocmai termina o bere,
‎când a trecut o tânără îmbrăcată în negru.
‎Blondă, 19 ani, frumoasă ca un soare.
‎Guy Georges i-a zis lui Sidney
‎că a fost atras de frumoasa fată.
‎A plecat imediat și a urmărit-o.
‎S-a dus sus în urma ei,
‎i-a pus cuțitul la gât ‎și a petrecut ore întregi cu ea.
‎Pascale a fost o eroină.
‎L-a lovit cu piciorul.
‎Ea avea 1,62 m.
‎Avea 19 ani, era legată, goală…
‎Și l-a lovit cu piciorul.
‎Și…
‎asta l-a înfuriat pe Guy Georges.
‎Și…
‎în gură, când au găsit-o,
‎când a găsit-o poliția,
‎nu avea căluș, ‎dar erau urmele benzii adezive.
‎Avea gura deschisă.
‎Sidney, polițistul,
‎se întrebase de multe ori ‎în cei șapte ani de căutare:
‎„Ce i-a spus?
‎Care au fost ultimele cuvinte ‎ale lui Pascale?”
‎Și Guy Georges i-a spus:
‎„Banda a căzut.
‎S-a uitat la mine și m-a întrebat: ‎«Ce faci?
‎Mă omori?»”
‎Și asta…
‎Sidney a fost distrus de ce a auzit.
‎Ultimele cuvinte ‎ale victimei în gura criminalului.
‎Sidney l-a întrebat ce a făcut după aceea.
‎„M-am spălat pe mâini în chiuvetă.
‎Am văzut niște beri, așa că am băut una.
‎Am mai luat una și am plecat.”
‎ZIUA A TREIA
‎Uneori, bărbații nevinovați mărturisesc ‎în arest.
‎Credeți că oamenii nu mărturisesc ‎și apoi retractează?
‎O să vedeți, când îl examinăm
‎caz cu caz,
‎cum au creat un vinovat.
‎Au exagerat și l-au învinovățit
‎pentru mai toate crimele ‎care au avut loc în perioada
‎în care ar fi putut să le comită, ‎fiindcă nu era închis.
‎A susținut întotdeauna ‎că arestarea lui a fost violentă.
‎Când a fost adus la sediul poliției,
‎a fost făcut să urce scările.
‎A spus că apoi a fost bătut.
‎Și mai târziu, în arest...
‎Nu uitați, pe atunci ‎nu erau avocați de față
‎și nu se filma.
‎A spus că a fost presat să mărturisească.
‎Ceva ce n-a făcut.
‎N-a fost bătut niciodată!
‎A avut o rană foarte mică la cap,
‎provocată la arestare.
‎Și basta! În restul timpului,
‎a fost un „joc” psihologic.
‎Un joc psihologic între anchetatori și el,
‎pentru a obține mărturisirea.
‎Atât.
‎Nu trebuie să bați pe cineva ‎ca să obții mărturisirea.
‎Ne ia peste picior.
‎Își bătea joc de instanță, de toți.
‎Îl vedeam stând acolo. Era incredibil.
‎Familiile victimelor
‎așteptau ca Guy Georges să fie condamnat.
‎Dar trebuia să audă,
‎să-l audă pe Guy Georges explicând.
‎Răspunzând la întrebările ‎pe care încă le aveau
‎despre ultimele clipe ale fetelor ‎sau surorilor lor.
‎Nu știu cum să descriu asta.
‎Un monstru.
‎MAMA LUI ELSA
‎Reacție zero.
‎Când s-a uitat la poze... nimic.
‎O nebunie!
‎M-am uitat la pozele ‎de la fiecare loc al faptei.
‎A fost o parte insuportabilă a procesului.
‎Guy Georges n-a răsfoit pozele.
‎S-a uitat la ele
‎una câte una.
‎Le-a examinat cu atenție, cu calm.
‎Dar foarte concentrat. Distant.
‎S-a uitat la toate, ‎le-a studiat pe fiecare.
‎A fost…
‎A fost înfiorător.
‎Ne-am uitat la ele vreo 20 de secunde.
‎Dar el? Am cronometrat.
‎Am spus: „Guy Georges...
‎Te-ai uitat la poze cinci minute ‎și 40 de secunde. Am cronometrat.”
‎Dacă întrebarea nu era la obiect, ‎nu răspundea.
‎Spunea: „Nu, deloc. De unde știți asta?”
‎Deci întrebarea a fost clară.
‎„Te-ai uitat ‎cinci minute și 40 de secunde?”
‎Și el a făcut...
‎„Nu știu. Asta e.”
‎Nici măcar nu a spus
‎că e surprins ‎sau că a încercat să le analizeze.
‎A zis că n-a fost el, ‎dar nu știa de ce s-a uitat.
‎Am presat.
‎Nu eram mulțumită de răspuns ‎și nu m-am așezat.
‎Apoi a zis…
‎„Doare.”
‎Am întrebat: „Cum ascunzi atât de bine?”
‎Evident, nu mi-a răspuns.
‎ZIUA A PATRA
‎INTRAREA AVOCAȚILOR
‎Trebuie să avem oameni,
‎bărbați sau femei, eu nu sunt feministă,
‎care încearcă să apere ‎ceea ce unii ar putea numi „de neapărat”.
‎Nu. Nimic nu e de neapărat. Asta e dovada.
‎Îngrozitor.
‎A fost un caz îngrozitor.
‎Dar era o ființă umană.
‎FĂRĂ SĂ-MI DAU SEAMA,
‎ȚI-AM SPUS DE DOUĂ ORI „MAMĂ”
‎Sunt șocată de copilăria lui.
‎Mama lui a fost o tânără
‎căsătorită cu un soldat în trecere.
‎...SĂ-ȚI CONSIDERI COPILUL „ABANDONAT”…
‎DECLARAȚIE DE ABANDONARE
‎COPIL OFERIT SPRE ADOPȚIE
‎ÎN GRIJA STATULUI
‎A fost respins iar și iar.
‎Guy Georges a ajuns repede
‎în grija statului.
‎A fost plasat la familia Morin.
‎Iar familia asta
‎a fost cât se poate de iubitoare ‎și grijulie
‎atunci când ai practic 20 de copii.
‎Cu alte cuvinte, șapte copii biologici
‎și 13 copii adoptați.
‎Ce s-a întâmplat când a împlinit 16 ani?
‎A…
‎A atacat o fată de la spate.
‎A încercat s-o sugrume.
‎Jeanne Morin a intrat pe ușa martorilor.
‎MARTORI ÎN INSTANȚĂ
‎S-a dus la bară.
‎Venise să explice
‎copilăria lui Guy Georges ‎și de ce l-a respins
‎după ce Guy Georges și-a atacat ‎două surori vitrege.
‎Una când avea 14 ani.
‎Apoi celeilalte, lui Christiane,
‎i-a pus o rangă pe gât.
‎Guy Georges avea 15 sau 16 ani.
‎Dna Morin a spus ‎că a fost semnalul de trezire.
‎A sunat la asistenta socială.
‎L-a dat în grija lor.
‎A fost trimis la o casă de copii.
‎A devenit un fugar, un delincvent.
‎Și a continuat să decadă.
‎Lucrul uimitor
‎a fost că se vedea ‎că Guy Georges a fost afectat,
‎mișcat de acea femeie în vârstă.
‎La un moment dat i-a zis:
‎„Mamă,
‎vreau să-ți spun că te iubesc.”
‎Și dna Morin s-a întors spre el
‎și a spus: „Și eu te iubesc.
‎Dar acum inima mea e pustie.”
‎Și atunci…
‎Lui Guy Georges i-a căzut fața. ‎S-a lăsat pe spate.
‎Nu-l mai iubea.
‎În niciun caz.
‎Guy Georges nu mă mișcă deloc ca femeie.
‎Mișcată?
‎Adică afectată?
‎Nu.
‎Sigur că a avut o viață tragică. ‎Fără îndoială.
‎Dar era liber, acționa liber.
‎Guy Georges s-a comportat ca un nebun, ‎dar nu era nebun.
‎Era liber. Liber să n-o facă.
‎Știa că e greșit. E malefic.
‎Deci nu sunt deloc mișcată. Ajunge!
‎Sunt mișcată de durerea victimelor ‎pe care le apăr.
‎ZIUA A CINCEA
‎Sper că are curaj să recunoască
‎ce s-a întâmplat,
‎cum a făcut la anchetă, ‎fiindcă e singura cale
‎ca noi să înțelegem aceste fapte atroce
‎iar el să se poată privi în oglindă.
‎În ziua a cincea am fost...
‎copleșiți de durere.
‎Ce voiam eu
‎era ca Guy Georges să se contrazică,
‎așa încât să fiu sigură
‎că e condamnat ‎și pentru uciderea lui Pascale Escarfail,
‎deși nicio dovadă nu-l incrimina pe el.
‎Așa că, de la începutul procesului,
‎îl interogam de fiecare dată
‎când vedeam că-l ia valul.
‎Atunci am observat ceva.
‎Ceva foarte neobișnuit, la prânz.
‎Voiam să-l întreb pe Guy Georges de asta
‎până la sfârșitul zilei.
‎Era aproape ora 18.00.
‎Am hotărât să...
‎îl interoghez.
‎Mi s-a dat voie.
‎M-am ridicat.
‎Guy Georges.
‎L-ai auzit adineauri pe expertul în haine
‎explicând că...
‎cuțitul care a sfâșiat hainele
‎a fost ținut de un stângaci.
‎Ne-ai spus că ești dreptaci.
‎Nu e așa?
‎A zis: „Ba da.”
‎Guy Georges,
‎ești sigur că ești dreptaci?
‎Nu-ți folosești niciodată mâna stângă?
‎A spus că nu.
‎Guy Georges, insist.
‎Faci totul cu mâna dreaptă?
‎Nu folosești ambele mâini? ‎Nu ești ambidextru?
‎A zis că nu.
‎Guy Georges,
‎sunt surprinsă.
‎Fiindcă uite ce e…
‎Am privit cu atenție.
‎Când primești poze,
‎le iei cu mâna dreaptă.
‎Dar când te uiți prin ele
‎o faci așa, cu mâna stângă.
‎Și miști microfonul cu mâna stângă.
‎Deci…
‎Deodată,
‎s-a uitat la mine și a zis:
‎„Pentru că…
‎„E logic…
‎Pozele, microfonul…
‎Dar...”
‎A ridicat mâna și a zis: „Dar...”
‎Dar ce, Guy Georges?
‎Lovești cu mâna dreaptă?
‎A spus că da.
‎Și când înjunghii ‎folosești mâna dreaptă?
‎Guy Georges a spus: „Da.”
‎Abia atunci a înțeles ce a făcut.
‎S-a schimbat complet.
‎Zâmbetul lui a devenit rânjet.
‎Era furios pe el și pe Solange Doumic.
‎Îi arunca priviri scăpărătoare.
‎Și-a coborât mâna.
‎În sală era o liniște mormântală.
‎Tocmai mărturisise ce făcuse.
‎L-am văzut.
‎Era adevăratul Guy Georges, ‎nu cel de mai devreme.
‎În acel moment
‎simțeai violența. Guy Georges ucigașul.
‎Mulțumesc.
‎Atunci
‎m-am întors spre Guy Georges
‎și l-am întrebat:
‎„Ce tot spui? La ce te referi?”
‎Ne așteptam cu toții să zică
‎„În luptele de stradă...”
‎Obișnuitul Guy Georges ‎din ultimele cinci zile.
‎A sărit din scaun
‎în picioare ca să răspundă. Așa.
‎Și țipa, arătând spre mine,
‎cu fața contorsionată de ură.
‎A țipat:
‎„Ea e! M-a atras în cursă! ‎Pentru ea e un joc!”
‎Iar Doumic a zis:
‎„Nu, nu e un joc.”
‎E prea multă durere și suferință.
‎„Dar”, a zis ea, ‎„consider asta o mărturisire,
‎preț de 15 secunde, ‎păreați să spuneți că o să mă omorâți.”
‎M-am pierdut cu firea.
‎Am izbucnit în plâns.
‎Din fericire, aveam părul.
‎Dar totul ieșise la iveală. ‎Instanța s-a retras.
‎Am putut să-l vedem ‎într-o cameră din spate,
‎înconjurat de gărzi, evident, ‎dar stăteau la distanță,
‎ca să putem vorbi fără martori.
‎Dar…
‎Guy Georges nu era în stare să vorbească.
‎Nu mai era același Guy Georges.
‎Nu mai era cel din proces.
‎Simțeam că vorbesc
‎cu o bară de fier contorsionată.
‎Și am simțit atâta violență gata
‎să explodeze, probabil spre mine.
‎Fiindcă cred că era furie oarbă.
‎Probabil că gărzile au simțit ‎același lucru.
‎Fiindcă, pentru prima dată,
‎unul dintre ei s-a așezat ‎între mine și Guy Georges.
‎Am simțit că mă întâlnesc
‎cu Guy Georges cel văzut de victime.
‎Senzația distrugerii...
‎din jurul acestui caz m-a lovit brusc.
‎Atâtea vieți distruse în jurul meu.
‎Viața distrusă a lui Guy Georges. ‎Viața lui a fost distrusă de la început.
‎Nu se poate nega asta.
‎Și…
‎Era doar durere și distrugere.
‎ZIUA A ȘASEA
‎Când s-a reluat procesul, ‎luni dimineață, în ziua a șasea,
‎toată lumea era convinsă ‎că Guy Georges va vorbi.
‎Toți așteptam, dar nu s-a întâmplat nimic. ‎Boxa era goală.
‎A refuzat să iasă din închisoare.
‎Așa că judecătorul
‎a ordonat să fie luat cu forța
‎și adus la proces.
‎Avea o dispoziție proastă.
‎A apărut neras,
‎neîngrijit, extrem de furios.
‎Judecătorul a încercat să reia procesul.
‎„Guy Georges, când am plecat vineri seara,
‎aveai lucruri de spus familiilor.
‎Ești gata să vorbești acum?”
‎Guy Georges a zis: „Nu, nu acum.
‎Vorbesc cu familiile, dar nu așa.
‎Mă piș pe justiție.”
‎ZIUA A ȘAPTEA
‎El e. Nicio surpriză.
‎MAMA LUI ELSA
‎Încerci să-ți spui că e om,
‎dar nu e.
‎Nu știam dacă Guy Georges va vorbi,
‎dar m-am tot gândit…
‎Speram să nu se repete ‎ce făcuse săptămâna trecută.
‎În acel moment, singurul lucru
‎pe care-l speram eu și Alex Ursulet
‎era să poată să se exprime pe sine,
‎așa încât nimeni să nu ne poată spune ‎„e un monstru”.
‎Trebuia să înțelegem de ce a făcut-o.
‎Trebuia să facă măcar asta.
‎Era o chestiune de moralitate ‎cu privire la faptele lui.
‎Trebuia măcar să găsească tăria morală
‎de a explica în fața instanței ‎și a familiilor.
‎S-a ridicat în picioare.
‎Ca ființă umană, ‎trebuia să se poată ridica și să spună:
‎„Da, am făcut-o.”
‎Marți după-amiază,
‎Guy Georges se schimbase.
‎Se răsese în cap.
‎Își schimbase tricoul verde
‎cu un pulover alb, imaculat.
‎A venit Elisabeth, ‎cea care-i scăpase în '95.
‎Foarte frumoasă, cu păr roșcat lung.
‎S-a postat în fața lui Guy Georges ‎și aștepta.
‎Alex s-a apropiat de Guy Georges ‎și i-a zis:
‎„Dacă ai ceva de spus, acum e momentul.
‎Spune-o pentru familia ta.
‎Spune, ai atacat-o pe Elisabeth?”
‎Iar Guy Georges a zis...
‎„Da.” S-a uitat în jos și a zis „da”.
‎Abia am auzit. A fost o șoaptă.
‎Ursulet a continuat. A zis:
‎„Tu ai ucis-o pe dra Escarfail?”
‎„Da.”
‎„Ai ucis-o pe Cathy Rocher?”
‎„Da.”
‎A fost ca o litanie.
‎Ursulet a enumerat ‎numele fiecărei victime.
‎„Le-ai ucis pe dra Sirotti, ‎pe dra Bénady...”
‎„Da, da...”
‎Răspunsurile veneau din adânc.
‎În acel moment, ‎în sală era o tăcere mormântală.
‎Nu se auzea nici un bâzâit de muscă.
‎Singurul lucru
‎auzit după ce a vorbit Guy Georges
‎au fost cuvintele ‎uneia dintre mamele victimelor,
‎a zis „mulțumesc”.
‎Am spus „mulțumesc”.
‎Și a dat din cap.
‎MAMA LUI CATHY
‎Nici acum nu-mi revin
‎după acea non-conversație
‎în care i-am mulțumit ‎ucigașului fiicei mele.
‎Mi-a scăpat, pur și simplu.
‎Nu mă gândeam la ceva anume.
‎Judecând după victime, ‎Guy Georges a vizat
‎femei între 19 și 32 de ani. ‎O gamă largă.
‎Nu exista un tip fizic anume.
‎Brunete, blonde, roșcate.
‎Înalte, scunde.
‎Niciuna nu era deprimată, ‎șomeră, singuratică...
‎sau în stare proastă…
‎Erau femei în toată firea, ‎cu ambiții, iubiți…
‎Ne-a spus că energia lor îl stârnea.
‎Cu cât erau mai energice, ‎cu atât era mai atras de ele.
‎A spus că
‎atunci când le vedea pe stradă
‎degajau o energie care-l atrăgea.
‎O energia care i se părea magnetică,
‎îl trezea.
‎ZIUA A 13-A
‎A fost neașteptat.
‎N-a mers cum am sperat.
‎Am‎ hotărât
‎că trebuie să-l conducem până la capăt.
‎Dacă n-aș fi rămas să pledez,
‎pentru Guy Georges ar fi însemnat
‎să-l abandonez.
‎O altă femeie îl abandona.
‎Ar fi fost insuportabil.
‎Deci, evident, am pledat.
‎Onorată Instanță.
‎Doamnelor și domnilor ‎judecători și jurați.
‎În această după-amiază,
‎sunt prima care vine în fața dv.
‎și pledează în favoarea lui Guy Georges.
‎Să pledezi în apărarea cuiva de neapărat.
‎Aș vrea să-ți vorbesc, Guy Georges.
‎Aș vrea să spun
‎că poate ești psihopat,
‎dar nu te-ai născut așa.
‎Psihopat nu te naști, devii.
‎Verdictul nu va fi o surpriză.
‎Și...
‎Nu știu ce-ți rezervă viitorul.
‎Viitorul tău o să fie altfel.
‎Dar inventarea acelui ‎viitor depinde de tine.
‎ZIUA A 14-A, ULTIMA A PROCESULUI
‎Procesul s-a reluat la 16.42.
‎Judecătorul a anunțat verdictul ‎Tribunalului Penal din Paris.
‎„Domnule Guy Georges,
‎ești condamnat la închisoare pe viață,
‎cu un minim 22 de ani.”
‎În sală se îmbrățișau și se sărutau.
‎Unii dintre cei constituiți ‎ca parte civilă râdeau.
‎S-a terminat.
‎EPILOG
‎ÎȚI DATOREZ ATÂT DE MULT,
‎FIINDCĂ ȚI-AM LUAT ATÂT DE MULT.
‎NU FIȚI TRIȘTI ‎NE-AM DUS SĂ ASCULTĂM PĂSĂRILE
‎Cum n-am fost la proces,
‎am auzit după aceea. ‎A fost foarte emoționant.
‎Le-a cerut iertare victimelor.
‎Și, fiindcă nu eram acolo,
‎m-am gândit la iertare.
‎Și mi-am dat seama că nu, nu-l pot ierta.
‎Nu m-a atacat pe mine, ci pe Hélène.
‎Așa că...
‎am decis să-i scriu.
‎Mi-a răspuns.
‎DRAGA MEA ANNE,
‎NU VREAU SĂ TE MINT,
‎NICI EU N-AM DORMIT ‎ÎN NOAPTEA DE 7 SPRE 8 IULIE.
‎ÎȚI VORBESC DESCHIS,
‎CA ȘI CUM AI FI PRIETENA MEA.
‎ÎȚI DATOREZ ATÂT DE MULT,
‎Mi-a încredințat scrisorile lui,
‎ca pe o moștenire.
‎M-a rugat
‎să văd dacă scrisorile pot fi folosite
‎de psihiatri ‎pentru a-l înțelege pe Guy Georges.
‎Ca să poată fi considerat mai mult
‎decât un ucigaș, un om inteligent,
‎care înțelegea cine e și de unde a venit.
‎NU-MI PIERD SPERANȚA
‎DIRECT LA ÎNCHISOARE
‎SPUNE-MI CE SĂ FAC
‎Cred că putem învăța ‎din scrisorile lui Guy Georges,
‎așa încât alții ca el, și sunt mulți,
‎să nu mai acționeze. Asta contează azi.
‎POATE FI PREVENIT
‎Cum să-i recunoaștem și să-i ajutăm
‎să-și gestioneze suferința ‎altfel decât comițând orori.
‎E DRĂGUȚ DIN PARTEA TA, ANNE
‎E foarte neobișnuit
‎ca o mamă să-i scrie ucigașului fiicei ei.
‎Pentru că ea crede în mântuire.
‎Anne crede că Guy Georges
‎încă poate fi salvat.
‎Că poate fi tratat,
‎poate face terapie pentru a scăpa.
‎Chiar crede asta.
‎Ăsta e un nuc.
‎A suferit și el. A fost tăiat.
‎E minunat. Hélène.
‎Vreau să împărtășesc
‎cunoaștere, muncă grea, ‎generozitate și toate astea.
‎Nu vreau să împărtășesc ură. ‎Categoric nu.
‎Nu-mi stă în fire.
‎Uite. Un suvenir pentru tine.
‎Nu sunt multe.
‎Asta...
‎Asta e pace...
‎Îți iei durerea și faci ceva cu ea.
‎Asta vreau să împărtășesc.
‎MULȚUMITĂ PERSEVERENȚEI ‎FAMILIILOR VICTIMELOR,
‎FRANȚA A FĂCUT ÎN SFÂRȘIT ‎O BAZĂ DE DATE ADN, ÎN 1998,
‎CEEA CE A PERMIS ‎REZOLVAREA A SUTE DE CAZURI.
‎Subtitrarea: Anca Tach