Downloaded from YTS.MX
EN NETFLIX KOMEDISPECIAL
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mina damer och herrar, Theo Von.
Hej, Nashville!
Där är ni, kul att se er.
Det är härligt att vara här.
Jag har klippt håret könsneutralt.
Börja inte prata om jämlikhet.
Ni vet inte vilket kön jag är.
Jag kan vara den tuffaste lesbiska ni nånsin sett!
Bitch, jag heter Margaret.
Det här är livet.
Men jag ser förjävlig ut.
Ja, tror ni inte att jag vet det?
Det gör jag.
Jag ser förjävlig ut. Jag insåg häromdan
att jag ser ut som nån som kan ha tändstickor på sig.
Är jag inavel?
Har ni inte träffat honom? Han som tar armen på promenad?
Det här är jämlikhetsfrisyren.
Den mest jämlika frisyr man kan få.
Alla hatar den.
Har ni för mycket på gång i livet,
odla då den här frisyren
och se hur kalendern töms.
För ingen väntar sig nåt av en med den här frisyren.
Man kommer undan med allt.
Nån kan skrika: "En baby ramlade ner i en brunn!"
Man säger: "Eh...?"
"Jag väntar bara på en varmkorv."
"Vadå baby?"
"En baby-katt?"
Ingen förväntar sig nåt av en med den här frisyren.
Jobb? Nix.
Jobb, det är för andra.
Min kompis har ett jobb. Han har en frisyr.
Och han klagar jämt:
"Min chef ger mig så mycket jobb."
För att du ser ut att klara av det, Randall.
För att du ser ut att klara det!
Du behöver köra omvänd psykologi
och ser nån dig med den här frisyren på jobbet, tänker de:
"Vi ses på lunchen."
Och de kan inte avskeda mig för jag skulle kunna vara en kvinna.
Man måste vara kvinna nu, alltså.
Jag försöker få min penis att växa inåt.
"Det är en lång vagina, polisen. Ta bara inte mitt jobb."
Jag gör några snopp-indragningar innan jag lägger mig.
Jag måste minska hängtiden om jag vill ha en framtid.
Kul att vara här i Nashville. Tack för att ni bjöd hit mig.
Jag uppskattar det, tack.
Jag har bott i Los Angeles. Det stället är galet.
Jag skyller inte på... bränderna.
Inte flammornas fel.
Men det finns inga vanliga människor där.
Jag växte upp bland vanliga människor.
Ni vet.
Där är alla speciella. Eller nån de känner, eller deras pappa.
Ni vet?
Jag växte upp...
En kille växte upp utan armar där jag bodde.
Slåss med alla bara.
Ja, noll armar.
Ja, Gurt hette han.
Ja.
Han hette Edgerton.
Ingen heter Gurt, det är inget namn.
Det är snarare ett ljud, som att man äter nåt
och nån skrämmer en, ni vet? "Gurt!"
Det är bara mamma som klappar katten.
Ropa innan du klappar katten, Linda.
Den här killen som hette Edgerton,
tog strypgrepp på 30 personer i stan, utan armar.
De kallade honom Gurt, för tar man namnet Edgerton
och tar bort E-D och O-N
så blir det Gurt.
Som mitten. Som han.
Det mest passande namnet man nånsin hört.
Man trodde inte att han skulle strypa nån,
för han var ju inte beväpnad.
Gud hade inte låtit honom växa klart
och han stod bara där
och plötsligt: "Atjo!"
Pang! Han tog strypgrepp på en och balanserade hem så här...
som en cigarett.
Han hamnade i domstol en gång
och domaren sa: "Är det den här jävla killen?"
Gurt bara står där,
med handbojorna över axeln.
De kan inte ens ta fingeravtryck.
Han doppar axlarna i tusch
och ritar snögubbar på lakanet.
Jag undrar hur det gick för honom.
Nån sköt honom nog.
Jag tycker inte att man ska skjuta folk, men...
...ibland borde man.
Han var inte ens en man. Strypa...
...det är faktiskt en lång orm.
Kan inte läsa...
Stryper andra...
En orm.
Det är lätt. Enkel orm-matematik.
Den är enkel för mig.
Men vi växte upp bland vanliga människor.
En annan kille i vårt grannskap hette Dairy.
Döpt efter matkategorin.
Ja, yoghurt och sånt.
Smör, mantequilla. Det är spanskt smör.
Det spanska låter sexigare, eller hur?
Åh mantequilla, okej.
Hur gammal är hon, ni vet?
Killen som hette Dairy där jag växte upp
hade Downs syndrom.
Jag är inte här för att... om ni inte tror det,
så är jag inte här för att debattera det.
Det kan ni göra nån annanstans själva.
Han hade det.
Alla har nånting och han hade det och...
Jag tror det och...
Men hans mamma fick aldrig papper på det.
Hon var alkoholist.
Så han hade det bara.
Frilans, liksom.
Hans mamma förnekade det: "Han har det inte."
Folk sa: "Där är han!
Han har Downs syndrom." Hon sa: "Det har han inte alls."
"Min pojke är irländare."
Dairy är inte irländsk!
Ingen är så irländsk, fröken Janet.
Det är typ 700 procent irländsk.
Nästan skotte.
Men jag gör mig inte lustig över DS-barn.
Det skulle jag aldrig göra.
Så om ni tror det...
Gör inte det.
Bara för att ni tror det är det inte så att jag gör det.
Alla har vi nåt.
Det kan vara vad som helst. Jag skulle kunna ha lepra.
Jag vet inte ens vad det är...
Så det vore chockerande att få veta att jag kan ha det.
Jag och Dairy drack sprit ihop.
Folk tror att de med DS inte dricker.
Ofta kanske de inte gör det,
men den här gjorde det.
Vi brukade dricka sprit på hotell Ramada i stan.
Ja, innan ett mord inträffade där.
Visste ni,
att varje Ramada-hotell har haft ett mord?
Ja.
Det fanns en webbsida: everyRamadamord.com eller Tumblr.
Alltså, coolt. Eller inte coolt, men...
Det är fint och...
...sen fanns det två Ramada-hotell där inga mord skett,
så folk var förbannade, på anslagstavlan.
"Åh, alla sover så jävla gott där."
Sen tack och lov blev folk mördade också där.
Vila i frid.
Jag och Dairy gick dit och drack sprit med en man.
Han var nattchef också.
Han jobbade på Ramada och hette mr Patrick.
Han hade ett ovanligt vin, Riesling,
i bakluckan på bilen som han hällde i sin kaffekopp.
Och vi satt där
och irländade till det, ni vet?
Jag inser nu i efterhand att den mannen troligen...
...var en icke praktiserande pedofil.
Fattar ni?
Han hade det i sig, men släppte inte fram det.
Och det är verkligen...
Är du pedofil, håll det för dig själv.
Det skulle lösa allt.
Men i alla fall...
Vad mer händer?
Inte mycket.
Min kusin blev biten av en gaykille.
Så vi får se om det smittar.
Det är en sann historia.
En sann historia i Los Angeles.
"Jordens vänligaste stad."
Och de biter straighta.
Det var på Halloween.
En gayman var utklädd till ett hjort-kid, okej?
Ja.
En gayman var utklädd till ett hjort-kid!
Och han hoppade fram ur buskarna och bet min kusin i ryggen.
Bet honom mitt i ryggen.
Lämnade bitmärken och kanel-läppglans på hans rygg.
De testade och det var kanel.
De trodde att det var persika på brottsplatsen.
Det här måste få ett slut.
Vi är bättre än så.
Och han nöp en man. Jag ska berätta alltihop.
Killen nöp honom.
Vem nyper folk fortfarande?
Det slutar man med vid 6 års ålder.
Hur jävlig får man vara för att nypa nån?
Att ta tag i en bit kött på en annan
och vilja skada den.
Det måste få ett slut.
Vi är bättre än så.
Jag blir förbannad.
Då säger man: "Det är anti-gay."
Det är inte anti-gay.
Jag skiter i om nån är gay.
Bit bara inte folk på kvällstid...
...utomhus.
Bit inte folk på kvällstid utomhus.
Vi har alla blivit knäppa.
Att vara gay är ingenting längre.
Ingen sa nej.
Ja, jävlar.
Nej...
Ingen sa ens ett "hm"!
Vi har alla varit lite gay.
Det är väl underbart att vara gay,
men det är inte lika ovanligt som förr.
Jag känner många fler som är gay
än som kan jonglera.
Många fler.
Så, L-G-T-B-Q-J.
Ingen får lämnas utanför.
Alla håller vi bollar i luften.
Min kompis Wallace sa förra månaden:
"Jag måste säga, jag tror att jag älskar män."
Jag sa: "Du, Daniel har..."
...så okej, men vi har viktigare saker att göra.
Vi har alla varit lite gay.
Om han hade varit på Quiznos...
Minns ni Quiznos?
Där man köpte mackor. En massa män. På Quiznos var det mest män.
Jag kan inte säga sju kvinnor som gick på Quiznos
om jag så fick fyra veckor på mig.
Man gick till Quiznos som grabb.
Man vandrar in där
och dörren knakar lite när man går in.
Man sitter med en stor rostad macka.
Sitter där själv och försöker...
...käka upp den, och...
Och ser plötsligt en annan man i ögonen.
Det pirrar, va.
Man är inte gay, men inte straight heller. Jag vet.
Ja!
Quiznos var en jävla inkörsport till homosexualitet.
Det ska jag skriva i recensionen.
Vi har alla varit lite gay.
Man kanske har varit hos en kompis,
kanske en gång i september och...
...och det var kallt ute och man sov över
för man ville inte åka hem för det var så kallt.
Han sov på sitt rum och man sov på soffan
och han åkte till jobbet och man la sig i hans säng
medan den fortfarande var varm.
Okej?
Man är inte gay, men inte straight heller, ni vet?
Det är nåt som händer här.
Vi är inte så olika. Vi är alla lite gay.
Alla är nog 11 procent gay.
Och det är inte så mycket.
Det var inte precis nån mångfald där jag växte upp.
En kille träffades av blixten, men han...
Han hade arrangerat det, för att få pengarna.
Och det galna var att han låg i koma
och vi var avundsjuka på honom.
Vi sa: "Kolla på den rika jäveln."
Andas med hjälp av våra skattepengar.
Det var ingen mångfald.
I mitt område fanns bara fattiga svarta och fattiga vita
och jag hör mycket om vitas privilegier och tänker:
"Fan.
Det missade jag."
Jag kände några jävlar med tröjor.
Missförstå mig inte, men jag hade två linnen på vintern.
Typ: "Håller det här mig varm?"
"Ja, det håller dig varm."
"Jag känner mig kall... och atletisk."
Mina svarta kompisar var förbannade.
Typ: "Titta vad ni har gjort mot oss."
"Titta vad ni har gjort oss."
Tror ni att jag skulle göra det?
Och sen flytta in bredvid?
Ska vi dela på pengarna eller inte?
Vi är ju här tillsammans.
Tror du att jag tog all din skit och bara inte har det?
Nån annan har vår skit.
Och ser på när vi slåss om det.
Det är ett grönt privilegium.
Privilegiet är fan grönt.
Fattiga gillar att slåss. Det är det värsta.
"Är du fattig?" "Ja, jag är fattig!"
Min brorsa fick en harpun i sig på vår gata en gång.
En havsnål klippte honom.
Ja.
Från det förflutna kom den där bara.
Okej?
Två killar på häst med lans ute på tidsresa.
Fattiga gillar att slåss.
Jag slogs mycket när jag växte upp, med svarta killar.
Ni kanske inte har slagits med svarta, men...
De vinner.
De tenderar att vinna och...
En gång fuskade de.
Jag blev påhoppad av fem stycken en kväll.
Ni kanske inte har slagits med fem svarta killar på kvällstid, men...
Tänk er att ni slåss mot fem svarta killar.
Slut ögonen.
Hur många svarta killar slåss ni med nu?
Så många fantasin kan uppbringa.
Det var tufft. Vi var fattiga
och fattigdom... Det var både farligt och kul.
Ja.
Jag vet en som dog i en dikningsbrand.
Han överlevde nästan, men de kastade tillbaka honom.
Sånt upplever man inte med bostadsrättsföreningen.
Det är lite mer frilans...
Det hände intressanta saker.
Fattigdom är svårt för alla, oavsett hudfärg.
Jag vet att det är värre för vissa.
Kanske lite tuffare för vissa etniciteter,
men jag tror att ibland...
glömmer vi att vita också kämpar.
Jag minns när jag försökte få studiehjälp i college.
Jag gick in på kontoret och
en söt svart tjej jobbade där, som hette fröken Linda.
Jag försökte få studiehjälp
som var specifik för fattiga vita.
Det fanns inga program då.
Särskilt för fattiga vita?
Hon sa: "Du måste vara svart, latino,
amerikansk indian, hawaiiansk."
Typ surfare?
Får surfare de pengarna? Vi är helt omgivna av land.
Hon sa: "Kom tillbaka när du är svart."
Jag sa: "Vad är lösenordet, Linda?"
Hon sa: "Snacka med baskettränaren."
Jag sa: "Han gör en inte svart.
De var svarta när de kom till honom.
Han är inte så bra coach."
Ibland ser man folk som målar sig svarta
och jag har inget emot det.
Men när jag ser nån göra det...
...vill jag veta...
...om de försöker få studiehjälp, om ni förstår vad jag menar?
För i så fall, måla på.
Åtminstone ge mig en ljus rouge, så blir jag filippinsk.
Springa till pappa direkt bara. Prisa Gud.
Vi måste kämpa ihop, menar jag.
Det var inte precis diversifierat, nej.
Jag minns första gången vi fick en mexikansk kille.
Alltså inte "fick en". Det menar jag inte.
Han kom inte precis i en bur.
"Hector!
Kom nu, hur var det?" ni vet...
Han kom dit av naturliga skäl.
Det var en naturligt uppdykande latino.
För det fanns inga där. Okej?
Det var inte att vi inte ville ha några. Vi hade bara inga.
Gud ger inte alla allt
och vi hade inga latinos.
Jag kommer ihåg i sjuan,
på en lektion, biologilektion...
...djur...
Det var viktigt.
Sexualupplysning, utomhus.
Vi hade en kille som inte kunde gå ut.
Han hette Tot.
T-O-T, efter förrätten.
Han hade grav autism och...
Ja, det hade han och...
...han kom till skolan under en filt
och stannade hela dan under filten
och åkte hem igen under sin filt.
Han kallades Tutankhamon. Det var hans öknamn.
För att han höll till under filten.
Det är ett normalt öknamn.
Är man barn och ska vara under en filt, får man namnet Tutankhamon.
För att få honom delaktig, lät en lärare oss rita bilder
om vad som hände utomhus
och skjuta in dem under lille Tutankhamons filt.
Ett A4 från universum
till lille Totski.
Så han är där under sin filt och runt klockan 10:00
får han ett inflöde av en massa information.
Okej!
Jag erkänner att ibland ritade jag bilder av krig
och stack till honom,
och han skrek: "Krig!"
Lugna dig, Tot.
Solsken!
Man måste ge honom tre med solsken så blev han lugn.
För att få filten att sluta skaka.
Man måste få den stilla. Det är Tot.
Och det är Gud.
Det var en fin klass.
Jag säger det för att...
...vi hade djur.
Ni vet djur.
Ni har sett dem. Ni vet vad jag menar.
Det fanns djur i klassrummet.
Man kunde få ett i början av lektionen
och ha det vid bänken.
Vi hade naturvetenskap
och vi fick hålla i en bit vetenskap.
Ta er hamster eller ökenråtta.
En orm, en ödla. Ni fattar?
Håll i den vid bänken.
En kattunge, ett litet...
...ostron, ni vet?
En kille i klassen hade varit med om en brand.
Han kunde hålla i allt som inte revs,
så han fick ostronet.
Sherman hette han.
Vissa kallade honom Burnt Sherman, men inte jag.
Andra sa det, men inte jag.
Så tro inte det.
Jag sa det aldrig.
Men vi lärde oss vetenskap.
Man hade vetenskap på sig.
En liten krabba, en liten...
...kanske en hundvalp, en...
...igelkott...
Nej, vattendjur.
Ja, fisk.
Håll i den.
Fisken sög, för fick man fisken
måste man doppa den varannan minut.
Vi hade en kille i klassen, Lester.
Han doppade inte sin fisk.
Han var inte så smart.
Han måste ha munnen öppen för att lära sig, som...
Lester, doppa fisken.
Den är torr.
Doppa den!
Det har gått sex minuter, Les.
Du är en mördare.
Du är ju en uppstoppare. Doppa den.
Vi lärde oss om vetenskap och höll i vetenskap.
Femdimensionellt, ni vet.
Jättefint, ja.
En dag hade vi sexualupplysning, sex-ed.
Ja, vissa av oss... vi har det i oss.
Det är en grej. Det är i oss.
Det är nåt som lever i oss.
Och jag trodde att nån Ed...
Ja.
Jag trodde att nån som hette Ed skulle komma in i klassrummet
och spraya runt, ärligt talat.
För jag hade sett en kille
som frilansade vid järnvägen,
Amtrak Eddie...
...spruta över staketet.
Folk kastade mynt till honom då.
Kom igen, Eddie!
Eddie!
Folk matade honom med persikobitar
genom staketet för att hålla
hans energi uppe.
Men det är en synonym, sexual education.
Regeringen vinner igen, varje gång.
Så vi lärde oss om sex. Vad visste vi?
Folk var nervösa och förvirrade.
En kille bar smoking.
Vi ska inte knulla, Kenneth.
Det är bara diagram.
Han satt där med pomada i håret.
Var inte så borta, Kenny. Det är bara diagram.
Jag minns skolans tuffaste kille,
som svimmade när han skulle rita en äggstock på svarta tavlan.
Vi var ingen vidare grupp.
Jag minns att jag satt i bänken med full kroppserektion.
Jag bara höll i den lilla ekorren.
"Om den här andas djupt, så går det för mig", ungefär.
Jäklar.
Om det var för mycket, förlåt.
Ge mig en andra chans.
Jag är ledsen, jag borde...
Det är Satan som verkar genom mig, förlåt.
Är det inte galet av Satan att bara komma rakt igenom en.
Ni fattar, man tror
att man är med Gud, och så kommer Satan.
Du ser mig, Herre Och jag är Satan
Vi var ingen bra grupp och...
...en dag kom rektorn till klassrummet.
En vacker dam vid namn Nancy Woods.
Hon dog precis. Jag tror det.
Ms Woods, om du ser på det här...
...är det ett plus.
Gud, vad säger jag?
Vi försökte döda henne, det minns jag. Det är säkert.
Fattar ni?
Ja.
En av våra biträdande rektorer brukade somna
i bakluckan på sin bil på lunchrasten.
Ja. Och han tog ut låset
för att kunna andas där inne. Han var galen.
Helgalen. Rollie Coleman hette han.
Jag skulle inte ha sagt namnet, men...
Han borde inte ha gjort det framför barnen.
Nu är det jämnt, Rollie.
Jag minns när vår biträdande rektor kom in, Nancy Woods.
Hon var italienska.
Typ 700 procent italienska.
Kanske 80 cm lång.
Och 80 kg.
Som dricker marinara
och injicerar testosteron i nacken.
En riktig tiopoängare, tyckte jag.
Hon var stenhård
och kom till klassen och dribblade in en ny elev.
Hon sa: "Här får ni en ny elev."
Det var en mexikansk pojke.
Vi hade aldrig sett en sån.
Tänk er mexikaner.
Och nu, tänk inte på dem.
Det var vi.
Vi hade sett några teckningar av mexikaner.
Vissa bra, andra mindre bra.
Det är en drake, okej?
Man skrev "Mexiko" under. Det är en drake.
Du får ett B.
Han var en vacker pojke.
Han går genom klassrummet.
Han såg annorlunda ut.
Vi hade bara svarta och vita barn.
Vi hade aldrig sett nån som han.
Han var liksom muskotfärgad.
Han hade...
Han hade mustasch.
Aldrig i våra vildaste drömmar
hade vi kopplat ihop barn med mustasch.
Men för latinarna är det en del av kulturen.
De kämpar hela barndomen för att...
avfyra den där tangorabatten.
The Cortina de palabras, ay!
Han var en vacker pojke.
Och han går genom klassrummet.
Och folk sa: "Herrejävlar."
"Han är jude."
Han sätter sig i sin bänk. Nicholas hette han. Mexikanske Nicholas.
Han sätter sig i bänken och har varit i klassen i fyra minuter
och han räcker upp handen.
Man tänkte: "Han kommer att prata."
Han räcker upp handen under sexualundervisningen
och säger: "Du, mr Blackwell."
Och...
Jag älskar den spanska brytningen, den är...
Den här historien är 100 procent sann.
Varenda ord och jag vill
återge Nicholas röst så bra jag kan.
Det är precis så jag minns hans röst.
Jag kan också ha varit ett rasistiskt barn.
Men han räcker upp handen under sexualundervisningen och säger:
"Du, mr Blackwell, vad betyder 'ta oskulden', kompis?"
Och alla blev helt galna!
Äggstockskillen hade precis vaknat till men svimmade igen.
Alla släppte sina djur.
Ormar jagade ekorrar runt klassrummet.
Folk ritade femuddiga stjärnor på möblerna.
De dödade får de hade med sig hemifrån.
Jävla hemmafår.
Vi blev upphetsade.
För ingen elev hade nånsin ställt en fråga
till nån på skolan.
Aldrig hade dessa två universum mötts.
Och efter att ha varit fyra minuter i våra liv
var mexikanen Nicholas en hjälte.
En hjälte!
Nästa dag i skolan hade killarna ritat dit mustascher
och höll mexikanska flaggor.
Italienska flaggor vi trodde var mexikanska.
Det var jag.
Vi flög drakar.
Ja.
En rödhårig kille, Gingah.
Förlåt, men morfar sa det och
Morgan Wallen lärde mig det, förlåt.
Jag kan inte ens ta dem i närheten av rödhåriga längre.
Han var så upphetsad av solidaritet
att han skrev ordet "Mexiko" över ansiktet, nacken och bröstet i tusch.
Han menade det.
Det tog fyra månader innan det gick ur.
En av lärarna satte honom i en babypool efter skolan
och skrubbade bort ordet "Mexiko" med diskmedel.
Många år senare fick han barn och babyn föddes med det på huden.
Det är uppskattat, det vet ni.
Tack.
Jag vill tacka alla här för att ni tar
antingen ett negativt test
eller ett vaccineringskort eller ett falskt sådant, tack.
Eller hur?
Vi dör ihop.
Ja.
Jag tycker inte att vi är en dålig grupp om vi gör det. Så mycket vet jag.
Oj, mina byxor är så tajta.
Jag fattar inte att kvinnor har sex så här.
Det här är det dummaste jag sett i hela mitt liv.
Ja, fortsätt knulla mig, Randall.
Ja, hårdare, Kyle.
Vem fan är Kyle?
Ni är bättre än så, tjejer. Okej?
Som döda insekter. Ni är bättre än så.
Men Nicholas blev amerikan snabbt. Jag ska berätta vad som hände.
Han började få ett ego.
För här i USA är det en av våra största exportvaror.
Så han började få ett ego, andra dan i skolan och sa:
"Ja, jag är en hjälte, jag är en jävla rappare."
För av nån anledning, så fort nån är populär i USA för nåt,
måste de direkt bli rappare.
Om man så legat i koma i fem år. När man vaknar upp:
"Bitch, jag behöver ge ut ett segt mixtape på torsdag, okej?"
Så Nicholas bestämde sig för att bli rappare.
Så han måste skaffa sig smycken.
Det är grundutrustning för rappare.
Men det fanns inga i vår stad.
Man kunde inte köpa smycken där.
Ville man hitta smycken i vår stad...
...så fanns det inte.
Det man kunde hitta var terpentin...
...några idéer.
Han gick på en husförsäljning. En gammal dam hade avlidit.
Ja, de dör.
Han gick till försäljningen av en död gammal kvinnas hus
och köpte hennes smycken.
Alltså...
Han kom till skolan nästa dag.
Såg så jävla kaxig ut.
Han hade alla dessa tanthalsband på sig.
Och två broscher.
På en av dem stod det "glad påsk".
Den andra hade en bild på en man
och det stod: "Alltid, Carl."
"Vem fan är Carl?"
På sin t-shirt skrev Nicholas: "Nick den sexiga rapparen."
För när man var liten om man ville bli nånting
och man inte var nån, så skrev man nåt på en tröja
och bara dök upp, ni vet.
Advokat.
Läkare.
Älskad.
Nicholas problem var att han stavade "rappare" fel,
med ett "P".
Rakt in på sexualundervisningen...
"Nick den sexiga våldtäktsmannen."
Han blev avstängd.
Ja, man får inte våldta. Fortfarande inte.
Och jag såg inte en enda mexikan förrän jag var 19 år.
Ibland ser vi på småstäder och säger:
"De gillar inte dem. De..."
I vissa städer finns inga. De vet ingenting.
De får inte en chans att lära känna nån.
Så jag tycker att vi kan...
Jag tycker att vi kan ha utbytesprogram.
Vi skickar några Randy och Darrel där jag kommer ifrån.
Ni kan skicka hit några Marías.
Spanska kvinnor.
Coolt.
Jättecoolt.
Det visade sig att
jag hade mer anknytning till latinos än jag trodde,
för min far var från Nicaragua.
Han migrerade hit.
"Migrera", säger man väl om djur?
Jag vet inte ens vad det betyder, men i alla fall.
Kom han i en V-formation? Jag vet inte hur han kom hit.
Men han kom hit 1922.
Pappa var 70 när jag föddes. Han var född 1910.
Vilket är galet.
Min farfar föddes 1880.
Vi har inga foton på honom.
Vi hade en beskrivning av farfar inramad på väggen.
Nån skrev ner hur han såg ut och mamma ramade in det.
Jag läste det och tänkte: "Precis som han."
Jag ser ut precis som han. Jag får väl den när mamma dör?
I alla fall...
Pappa kunde inte arbeta,
så mamma arbetade och pappa var hemma med oss.
Och det är information.
Jag ger er information,
för nu ska jag säga vad som hände...
När jag var nio år dog nån i vår stad.
Jag måste gå på begravningen,
för pappa hittade alltid gratis saker för oss att göra.
Jag skojar inte.
Pappas favoritgrej
var att köpa oss paj på Burger King.
Sen lämnade han av oss på begravningsbyrån
och gick och såg på matinéer.
Det var när man kunde äta på begravningar, innan all lagstiftning.
Pappa måste skaffa mig en kostym. Det var min första begravning,
så han måste skaffa mig en kostym.
Det var precis innan Halloween. Han köper en Beetlejuice-dräkt.
Inte som ett skämt, okej?
En 79-årig man ska köpa en kostym.
Han är på apoteket, och ser en snygg overall.
Han tänker: "Min son har uppfört sig.
Jag ska köpa honom den här för 11 dollar."
Spola framåt. Jag är på en riktig begravning.
Nån är faktiskt död.
Och jag har en Beetlejuice-kostym på mig.
Med spindelväv på axlarna.
Det här upprörde några ortsbor.
Ni kanske inte har varit på en begravning.
Eller träffat
nån som är död, men...
Det är ett unikt tillfälle.
Har man aldrig sett en död får man det nu.
Man får smygkika, ni fattar?
Man får se en.
Det är coolt. Ja.
Det är som insiderhandel.
Så jag hör det, på andra plats i kön.
Mamman står framför mig, pappan bakom...
...den avlidnas. Och jag är Beetlejuice.
Jag vet inte vad jag ska göra. Det är min tur att gå fram.
Jag börjar vinka åt folk.
Gör baby-uttern.
Gör mina bästa grejer.
Det jag inte inser, när jag är där framme,
är att det finns en kniv på dräktens rygg.
Och killen som var död hade blivit knivhuggen.
Världen är liten.
Tack.
Tack för att ni finns i mitt liv, välkomnar mig till er stad
och för att ni stödjer min podcast.
Ja.
Jag uppskattar det. Det betyder mycket.
Jag hoppas få gottgöra er var och en.
Vi ses nog på stan.
Jag måste väl.
Fan, det skulle jag inte ha sagt.
Jag vill tacka för att du stödjer podcasten
och vi gjorde en massa "Suffer Single Moms" på den
och det tänker vi fortsätta med, så tack så mycket.
Tack. Jag vill berätta en historia.
En av de hårdast arbetande män jag känt i mitt liv är min mamma.
Ja.
Det är sant.
En gång, ett av mina
favoritminnen som barn, vann mamma en permanent på radio.
Ja, hon vann den.
Nån familj på andra sidan stan sa att de hade vunnit den.
"Bitch, det var vi som vann."
De kom och bråkade med oss.
De kom i en skåpbil och kärringen kommer ut och skriker:
"Ta bort lockarna från bitchen."
"Mamma har dem redan."
"Ta dem ifrån henne."
"Vi kan inte dela på en klippning."
Sen bad de oss dra åt helvete.
De satte sig i skåpbilen för att åka, men den startade inte.
Det är typiskt där jag kommer från.
Folk ber varann dra åt helvete
och ingen kommer nånstans.
Amen. Du med.
Och mamma fick sin permanent.
Och den var snygg. Tajt på riktigt.
Hon kunde inte ens...
Hon kunde inte vrida på nacken...
Hon bara: "Gå och lägg er!
Gå och lägg er! Jag är skitsnygg!"
Och hon var jättevacker.
Jag hade aldrig sett mamma uppsnyggad
förrän hon kom hem från den tävlingen.
Jag hade aldrig sett henne uppsnyggad.
Jag hade aldrig sett...
Hon arbetade jämt.
Varje dag jag kände henne gick hon till jobbet.
Eller så kom hon hem från jobbet, men...
...jag hade aldrig sett henne göra sig fin.
Inte för att hon måste se ut på ett visst sätt
för att hon var kvinna, utan bara det att...
Jag hade aldrig sett uttrycket i hennes ögon
att nån hade brytt sig om henne.
Jag minns att jag såg henne den dagen och tänkte:
"Mamma vann en permanent! Fan, allt är möjligt."
Jag ska skita i akvariet!
Fisk kan dra åt helvete.
Jag är landkrabba och hatar fisk.
Ville de starta nåt får de komma hit och göra det.
Ni bubblar skitsnack under vatten. Ni är bitches allihop.
Blöta bitchar.
Förlåt.
Förlåt. Jag borde inte ha sagt det där.
Men mamma fick sin permanent, och just då visades
reklam för Big Charlies fåtöljer på tv.
Det var ett företag som sålde
sånt man sitter på. Fåtöljer.
Det stod i reklamfilmen: "Den bekvämaste fåtöljen
i ert hem."
Sen dök orden "dubbel komfort" upp.
I USA hade vi aldrig sett dubbel komfort.
Minns ni?
Man hade bara en komfort.
Och vi klarade oss fint, komfortabelt.
Sen kom nån sprättig jävel på idén
att säga "dubbelt" så bekväm?
Vet kyrkan om det här?
För det låter som svart magi.
Tack.
Men han såg förtroendeingivande ut på tv.
De sprejade honom med vatten för att se svettig ut.
Han såg trovärdig ut.
Han hade en kostym i 11 delar.
Två delar med ett kycklingben i fickan.
Ni fattar. Han fuskade.
Han såg pålitlig ut i reklamen.
Han sa: "Ringer ni det här gratisnumret
får ni fåtöljen levererad
och jag ska bevisa för er hur bekväm den är."
Han verkade arbeta hårt, som mamma.
Jag tänkte att jag ringer och ber honom leverera sitsen
och jag leker Amor och fixar ihop honom med mamma.
Jag ska bli en möbelmans son.
Så jag ringde. En vietnamesisk kvinna svarade.
Nu hade jag ingen aning.
Det kan ju ha varit en gaykille som tappat andan.
Jag vill bara vara rättvis.
Det var: "Big Charlie kommer, om fyra till sex veckor."
Det är inte länge.
Jag sa: "Fyra till sex veckor?" Det är vagt.
Men vi väntar.
Jag visste inte hur länge permanenten skulle hålla.
För vi hade aldrig haft nån. Vi hade två katter och en...
...en tidningsprenumeration.
En sån där man får 30 tidningar
för fyra dollar och blir stämd?
Den hade vi.
Så de sa fyra till sex veckor
och jag bad på kvällarna:
"Gud, när jag nu ska sova låt mamma lockarna behålla."
Det var nödvändigt att de var kvar.
Jag menar...
Säg sex familjer som vinner två permanenter på radion?
Schack och matt.
Tre veckor senare ropar min syster nerifrån:
"Theo, nån söker dig!"
"Och dra åt helvete!"
Hon var skytt.
Och jag var på mitt rum, och lärde mig om min kropp.
Lärde mig samma sak varje gång.
Jag menar...
Jag borde skriva i mitt CV: "Usel vetenskapsman."
Men jag rusade nerför trappan.
Och tänkte: "Alltså...
...det här kan vara sista gången jag rör det här golvet.
För när mamma och Big Charlie blir ihop
kommer vi att ha så många jävla fåtöljer
att jag aldrig mer får se golvet.
Jag stiger ur sängen till nattduksbordet,
till mitt loveseat till min biofåtölj
till soffan och divanen
och ottomanen. Sen är jag ute."
Golv är för fattiga.
Och jag närmar mig ytterdörren och ser mamma ropa:
"Vem fan är det?"
Jag sa: "Gå och sätt på dig din fina klänning,
den med fickor i."
Och permanenten var bra, inte super men
typ litegrann kvar.
Den var inte "gå på middag", utan "gå på casinobuffet".
Sen öppnar jag dörren och det första jag ser är fåtöljen.
Den såg ut som sex utdaterade fåtöljer liksom ihopsatta.
Riktigt ful.
Riktigt jävla ful!
Jag såg mig omkring efter Big Chair Charlie
och han var inte ens där.
Två vuxna lesbiska stod där.
En av dem hade samma frisyr som jag.
Då sa jag: "Lika barn leka bäst, mina damer."
Jag hade träffat mina likasinnade.
Och dessa tjusiga Layeller kom in i huset,
med fåtöljen.
De ställde ner fåtöljen i vardagsrummet
och satte min mamma i fåtöljen.
På ena sidan av stolen fanns en spak.
Ju mer man drog i den, desto bekvämare blev den.
Tills man blev arbetslös.
De satte mamma i den och hon drog en gång, två gånger
och tredje gången föll hela bakstycket på fåtöljen bort.
Mamma visslade förbi arbetslöshet
direkt till arbetsoförmögen.
Men när hennes huvud träffade golvet, svär jag att
permanenten studsade upp henne igen.
Som...
Som om djävulen var kastaren
och Gud sträckte fram fångsthandsken.
Mamma kastade ut oss.
Mig och dessa tjusiga lesbiska
och vi tumlade runt på gården.
De ville, men jag var minderårig.
De körde iväg nerför vår gata.
Ärligt talat gillade jag inte vår gata.
Jag gillade inte att bo där.
Jag gillade det inte.
Det var inget säkert ställe för mig
och där bodde en familj som hette Huffs.
De hade elva barn, noll tröjor.
En pojke satte byxor på armarna vid jul.
Men den här okunniga familjen... Jag menar olyckliga.
Den här olyckliga familjen hade gjort nåt smart.
Bland det smartaste jag sett.
De hade tagit en stoppskylt nånstans.
Var man nu får gratis stoppskyltar?
Troligen minnesplatser nu.
Det är skyltmatematik.
Och...
...de satte den vid vägen,
framför sitt hus.
Man kommer och kör.
Man ser stoppskylten och stannar.
Men det fanns inget övergångsställe.
Bara deras hus.
Och medan man undrade: "Vad fan har jag stannat för,"
kom de äldsta ut och sålde droger till en.
Allt handlar om läget.
Om ni inte tror att ni skulle köpa droger vid en stoppskylt,
så känner ni inte er själva.
De två lesbiska stannade där
och fick med sig ett par påsar knark.
De flyttade till gatan nån vecka senare.
Och de låg nog med...
minst elva ungars mammor
under årtiondet som följde.
Och är inte det dubbel komfort,
så vet jag inte vad som är det.
Jag är Theo Von! Tack så mycket!
Tack, Nashville. Jag står i skuld och älskar er.
Tack för att ni är en del av mitt liv.
Tack så mycket. Härligt att se er allihop.
Översatt av: Madeleine Person