Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
«Я стверджую… що явлене на небесах більш реальне,
ніж явища нашого світу». Емануїл Сведенборг
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ ЕЛІЗАБЕТ БРАНДЕЙДЖ
«УСЕ, ЩО ЗНИКАЄ»
ЗИМА, 1980
МИНУЛОЇ ВЕСНИ
Вітаємо з днем народження
-З днем народження, Френні. -Так, дівчата.
Сонечко, я тебе так люблю!
Ходімо!
Я вам торт принесу.
-Візьму ще вина. -Добре.
Давай я. А ти хоч трохи поїж.
Дякую.
Ти останнім часом так схудла, інші мами поруч з тобою затовсті.
-Смачно? -Так.
Мамо, що таке?
Спекотно. Батько засинає.
-Усе добре. -Чотири години їхали з Ворчестера.
Авжеж. Зроблю вам кави.
Зробиш глек кави? І нам треба пляшку білого вина.
Білого, добре. Мамо, зроби каву!
Я зараз.
Давайте піднімемо келихи за доктора Джорджа.
Будьмо!
-Це вже офіційно? -Так, цілком офіційно.
І я вже не буду аспірантською вдовою.
У мене є й інша добра новина.
Завдяки дисертації я знайшов роботу на півночі штату.
-Оце швидкість! -Напевне, дуже хорошу.
Я цього не знала.
-Джордж дуже потайливий. -Ні, я боягуз.
У школі мистецтв Кетрін була кращою в групі.
-Це посада у Барді? -Ні, у Саґіно.
Це невеличкий приватний коледж на півночі.
Ти ж городянка, у тебе є улюблена робота.
Ти добре подумала?
Джордж дуже хоче. Місцевий ритм він не виносить.
Як його батько обрізав фінансування, стало важче.
Я взагалі не знала, що він бере у них гроші.
Мабуть, він їх бере ще з народження Френні.
Переїзд теж дорогий.
Але життя там досить доступне.
-І, мабуть, там дуже красиво. -Так, я там бувала.
Багаті відпочивальники на конях і купа місцевих селюків.
Знаю, але Джордж пішов на великі жертви заради мене,
і я маю хоча б спробувати. Я йому винна.
Привіт.
Гадаю, я знайшов нам ідеальний будинок.
Нарешті.
Замок трохи заїдає.
Як красиво!
Гаразд.
Минулого тижня я казала Джорджу, що будинок кінця 19-го сторіччя.
Звісно тут треба дещо полагодити.
Так, фарба тут точно знадобиться.
Так, та подивись на ці стіни. Неймовірно!
Із старими будинками треба мати справжнє бачення.
Моя дружина - професійний реставратор, тож ми в надійних руках.
Чому його тут залишили?
Воно таке красиве.
У фермерів зараз важкі часи.
В наші дні цей бізнес іде дуже важко.
Дуже сумно.
Дійсно сумно.
У нас буде весело.
Подивишся решту будинку? Ходімо.
Давай показуй.
-Джордже, покажи верхній поверх. -Добре.
Там багато місця?
Пам'ятаєш?
Джордже,
я хотіла повісити над піаніно твої пейзажі моря, та не можу їх знайти.
Вибач. Я відклав їх для свого кабінету.
Я їх так люблю.
Я подумав, що вони нагадуватимуть про моє минуле життя.
Може, цей будинок надихне тебе знов взятися за живопис.
Ні. Після дисертації я бачу себе письменником.
Добре, кішка чи лялька?
Що вибереш?
Гадаю, вона нарешті заснула.
Хвилюєшся через завтрашній день?
Ні. А маю?
Хвилюватись у перший день - нормальна людська реакція.
Шукаєш привід зняти стрес?
Мені потрібен привід?
Як мені зняти твій стрес?
Що?
Що це за запах?
Відчуваєш? Наче автомобільні вихлопи.
-Так? -Так, я наче відчуваю.
І він посилюється.
Гадаєш, привиди беруть високооктановий?
Джордже, я не жартую.
Мамо, мені страшно!
-Усе добре. Йди сюди. -Я боюся!
Укривайся, люба. Ось так.
Стривай, справді?
Мамо, я боюся. Я не хочу там спати.
Американський Рейн.
Ідеальне місце для кампусу.
Клер, я буду відвертий.
Вас запросили через розділ, де ви пишете, як Сведенборг вплинув
на Джорджа Іннеса.
Сведенборг? Справді? Цікаво.
Саме ця частина дисертації далася мені найважче.
Чому так?
Гадаю, я мислю трохи шаблонно. Нью-йоркський цинік.
Я ніяк не можу збагнути, чому такий блискучий художник як Іннес
захопився якимось
містиком 18-го сторіччя.
Але Сведенборг…
Він не якийсь містик.
Він чітко розумів, що всі явища нашого фізичного світу
мають відображення у світі духовному.
Іннес писав свої пейзажі, усвідомлюючи це.
Зрозумів.
Мій кабінет. Знатимете, де мене шукати.
Який гарний.
У Сведенборга я не сприймаю те, що він спілкувався з ангелами і духами.
Возвеличував смерть як великий перехід.
Ви маєте знати, що у Сведенборга в цих краях
досі є віддані послідовники. І я серед них.
Іноді ми навіть проводимо сеанси. Я вас запрошу.
Я візьму дружину.
В нашій родині саме вона справжня віруюча.
А ось і ваш кабінет.
Здається, я прогадав із подарунком.
«ПРО НЕБЕСА, СВІТ ДУХІВ І ПЕКЛО» СВЕДЕНБОРГ
Я не проти картинки на обкладинці.
«Долина тіні смерті».
Одна з найкращих у Джорджа Іннеса.
Тепер ви офіційно на території Іннеса.
Не дивуйтесь, якщо почнете сприймати все як він.
Дякую, Флойде.
-Привіт. -Вітаю.
-Ви місіс Клер? -Так, вам чимось допомогти?
Так, мем.
Мене звати Едді Лакс, а це мій молодший брат Коул.
Ми хотіли запропонувати свої послуги, якщо вам щось треба.
Робота в саду, по дереву, сантехніка.
А у фарбуванні ми справжні Леонардо.
Найліпше те, що ми дуже дешеві.
Гарний камінчик?
Чудовий. Хочеш, покажу, як ним пуляти?
Забув сказати, що Коул - краща нянька в місті.
Так, я вже бачу. А де ви живете?
У місті, із дядьком.
У нас багато рекомендацій, якщо треба.
Добре. А візитівка у вас є?
Візитівка?
Зараз подивлюся.
Удома залишив.
Є ручка.
Думаю, їх треба найняти.
Може, пошукаємо ще когось? У місті повно робітників.
Я вже шукала. Ці коштують вдвічі дешевше.
Тільки не кажи, що ти знов їси одні салати.
Я сьогодні добре пообідала.
А протеїнові коктейлі, які радив лікар?
Я бачив, ти вранці його не робила.
Тепер я роблю їх увечері. Для шлунку так легше.
-Френні, хочеш ще рису? -Ні, хочу покататися на поні.
-Давай, поні. -Зараз.
Їдь, поні, давай!
Ти мене замучила.
Дивись, є ще один поні.
Готова?
-Раз, два, три. -Конячка.
О господи.
-Ти йдеш? -Зараз. Тільки помию посуд.
Дай мені ту каструлю.
-Дякую. Зараз прийду. -Добре.
Не затримуйся. Я стомився.
НА ЗГАДКУ
СІМЕЙНІ ЗАПИСИ
СМЕРТІ
ПРОКЛЯТА
«Проклята».
Джордже.
Агов, Джордже.
Я сплю.
ІСТОРИЧНЕ ТОВАРИСТВО, ЧОУЗЕН, ШТАТ НЬЮ-ЙОРК
-Де? -Вісім.
-Кілограма забагато. -Ні, ти маєш сказати…
Ми не одні.
Вітаю. Ви - історичне товариство?
Саме так.
Не знаю, чи вам потрібні волонтери,
та я щойно сюди приїхала. Хочу познайомитися
з людьми і дізнатися про ці місця.
Запишіть свої контакти.
Добре.
Я надішлю вам розклад.
А ще я хочу спитати,
чи є у вас інформація про старі будинки.
Ми саме такий купили.
У нас тут висить фото вашого будинку.
-Справді? Де? -Так.
У сусідній кімнаті. Там є і сім'я, яка його побудувала.
Найперші його господарі,
які були задовго до Вейлів.
Я подивлюся. Дякую.
ВСЕЧЕСНИЙ ДЖЕЙКОБ СМІТ З ДРУЖИНОЮ, 1882
РОДИННЕ ДЕРЕВО СМІТІВ
ДЖЕЙКОБ СМІТ - МІСІС - 27 ВЕРЕСНЯ 1877 Р. - ПРОКЛЯТА
-Він не схожий на кота. -Та схожий.
-Вона називається «Кіт у капелюху». -Такі малі вуха!
-І носик теж. І все інше. -Нормальний носик.
КАРАВАДЖО
Але він маленький!
Знаєте, що він убив людину?
Через гру в теніс.
-Хто? -Караваджо.
Я не здивована.
Людям сходять з рук найжахливіші речі.
Ви кажете це з власного досвіду?
Ви вивчаєте мистецтво? Я викладаю в Саґіно.
Аж ніяк. Ні.
Я лише шукаю ідеї для дизайну футболок.
-Моя спеціальність - література. -А де вчитесь?
У Корнеллі.
Це досить далеко.
У мене академвідпустка.
Працюю для багатіїв на стайні «Кроу Гілл».
Я знаю це місце.
Це поруч із тенісним клубом. Я там іноді граю.
Сподіваюсь, ви вмієте програвати, а не як Караваджо.
Джордж Клер.
Авжеж.
Точно. Клер.
Так, мій друг Едді у вас працює.
Його найняла ваша дружина.
Це ваша донька?
Так, Френні.
Привіт, Френні. Як тобі книжка?
Що тут написано?
Давай подивимось.
Тут написано…
«Тут йому не місце. Не місце тут чужому.
Тут йому не місце, коли мами нема вдома».
Френні, рада знайомству.
Ну що, ходімо?
Джордже!
Ти не уявляєш, що я бачила.
ОСІНЬ
-Ходімо на ставок? -Так!
Хочете покупатися?
Френні, я тебе спіймаю!
-Я тебе підкину! -Ні!
Френні, обережно!
Тут черепахи кусаються!
Вона вчепилася мені в дупу! Моя дупа!
Літо, наче, офіційно завершене?
У нашої погоди тут свої правила.
Завтра може і сніг випасти.
Я принесла вам лимонаду. Освіжитися.
Та бачу, ви вже й самі впорались.
Скупайтеся. Водичка чудова.
Повір,
вона дійсно дуже спокушає.
Знаєте, як кажуть про спокусу? Кращий спосіб її здихатись - поступитися.
Чим займається твій дядько?
Він водій катафалку.
Такі потрібні у кожному місті.
А що з вашими батьками?
Померли. Автокатастрофа.
Господи, я дуже співчуваю.
Так, та з іншого боку…
Дитина швидко дорослішає.
Коул тягне на коледж.
А ти?
Це не для мене.
Я хотів стати музикантом…
Справді? А на чому ти граєш?
Багато на чому. Зараз у мене стара гітара.
У нас є піаніно. Я його щойно настроїла.
Було б чудово, якби на ньому грали. Я граю слабо.
Добре. Дякую, місіс Клер.
-Кетрін. Вибачте. -Нічого.
Ти звикнеш.
Не кажіть йому, що я це сказав.
Добре.
Художники Школи річки Гудзон.
Пейзаж як царина духу.
Почитайте на цю тему. Дуже корисно і цікаво.
-Працюйте, гаразд? -Дуже дякуємо.
-Почитаємо. -Бувайте!
Джордж Клер!
Так. Вітаю. Я вас слухаю.
Джастін Соколова. Майстер ткацької справи.
Ви граєте в теніс з моїм чоловіком Бремом.
Бремом?
Брем. Так. Він казав, що його дружина тут викладає.
На кафедрі кажуть, що навколо вас вже виник цілий культ.
Тож я… Це ваш?
Я захотіла запросити вас із дружиною, аби побачити, чого весь той галас.
Я зовсім не проти.
Дружині не завадить познайомитись із моїми колегами з Саґіно. Тож так.
Чудово. У мене є ваш номер,
я подзвоню вашій жінці.
-Дуже добре. -Джордж Клер.
Це ви малювали?
Так, дуже давно.
Я закинув малювання і зосередився на теорії.
Зрозумів, що я посередність.
Не згодна.
Відчувається впевнена рука майстра, і вони дуже своєрідні.
Дякую. Бачили б ви роботи дружини. Ось хто у нас справжній митець.
Добре, сподіваюсь їх побачити. Ще побачимось, Джордж Клер.
-Що таке? -Цей запах. Він посилюється.
Так, я помітив. Це тому, що ми над гаражем.
Зранку ввімкну вентилятор і все провітрю.
Але чому він то є, то нема?
Кет, тільки не треба про привидів.
Я не дам тобі насичувати цей будинок негативом.
Мамо, ти де?
Мамо, я боюсь!
-Що сталося? -Що, в біса, відбувається?
-Скажи, що трапилось. -Мамо, я бачила жінку. Я боюсь.
Усе добре. Заспокойся.
Мама тут, можеш лягти з нами.
Кет, знову?
Якби ми послухали педіатра і дали їй заспокійливе,
це вже б минулося.
Я тобі сто разів казала, що не хочу
давати їй непотрібні ліки.
Справа у будинку.
Лягайте тут, а я піду в кімнату Френні.
Тато на мене сердиться.
Та ні.
Ні, люба. Не на тебе.
Має бути дуже добре.
Гадаю, так.
Знаєш, кого я недавно бачила?
Кого?
Твого боса. Джорджа Клера.
-Справді? -Так.
Ми з ним ще офіційно не представлені. І як він тобі?
Він непорядний.
Брехливий.
Звідки ти це знаєш?
Просто він мені сподобався.
Поїхали!
Подивишся, як Едді коле дрова?
Так!
Бух!
ПРО НЕБЕСА, СВІТ ДУХІВ І ПЕКЛО
«Всі люди на Землі взаємодіють
з істотами у духовному світі, які нам подібні.
У певному сенсі, ми з ними пов'язані».
Пов'язані.
Чого вам треба?
СТАЙНЯ «КРОУ ГІЛЛ»
Що ви тут забули?
Чесно кажучи, не знаю.
Ви нахабний вилупок.
Якщо заходите, зачиняйте двері.
Він у коледжі спілкується, а я сиджу сама.
Щось не так. Я по твоєму голосу чую.
Я…
Я почала дещо бачити.
І боюся сказати про це Джорджу.
Кетрін, ти нормально їси?
Яка там у вас церква? Ти про це молилася?
Пам'ятаєш, як він добре вчинив…
Мені вже час. Мамо, дякую за підбадьорливу бесіду. Люблю тебе.
Щось ти довго бігав.
Так, далеко забіг. Не знаю, що на мене найшло.
А потім мене відволікли ці квітки.
Дякую, та ти спізнюєшся на заняття.
Знаю. Треба поквапитись.
Дивись, він удома.
Вітаю.
-Ти куди? -Я зараз.
Ви - містер Клер?
Радий нарешті познайомитись. Я Едді.
-Ми з братом збираємось… -Ви Вейли?
Уже ні, сер.
Ми тепер Лакси. Взяли прізвище дядька.
Можна вас попросити? Дружина не знає, що ви тут жили і що трапилось.
Краще все так і залишити.
Вона жінка неврівноважена і…
Якщо вона дізнається, то не захоче вас бачити.
Звісно, містере Клер.
Ми чесно робимо свою роботу.
Дякую. Я дуже радий.
Хоча це дивно.
Що вас узагалі сюди тягне.
Ми дуже звикли дбати про цей будинок.
Ясно.
Ви познайомились студентами?
Так, ми разом училися.
Круто.
Батьки раділи, що ти займаєшся музикою?
Так, мати мене й учила.
Та коли батько дізнався про заяву, то відшмагав мене кийком.
Ти не жартуєш?
Ні.
Відлупцював мене до крові.
Якщо захочеш знов піти до музичної школи,
я особисто випишу чек до твоєї заяви.
Влучно вийшло.
Привіт, Джордже.
Едді грав мені свою улюблену пісню Луї Армстронга.
-Як вона називається? -«Колись ти пожалкуєш».
Саме так. Це як про мене сказано.
Яка несподіванка.
Едді казав, що він тут, аби чесно заробляти.
Я не знав, що це включає і розваги.
Ми закінчили фарбувати,
і місіс Клер попросила мене щось зіграти, поки я не пішов.
-Тож… -Стривай, Едді.
Прошу, не треба. Не припиняй через мене.
Я був у різних ролях, та кайф ще нікому не псував.
Господар дому сказав своє слово,
тож, Едді, закінчуй ту бісову пісню.
Так, будь ласка.
От лайно.
О господи.
Кетрін.
СТАЙНЯ «КРОУ ГІЛЛ»
Ти не уявляєш, що ти зі мною робиш.
О господи.
У мене ще такого не було.
Що таке?
Що? Я просто говорю.
-Ділюся. -Що, в біса, на мене найшло?
-Чому я взагалі це роблю? -Вілліс, я серйозно.
Я хотів би знати про тебе більше.
Якісь звичайні, пересічні речі.
Це тут ні до чого.
Якого біса?
Думаєш, якщо ми трахаємось, ти мене обдуриш?
Я все життя маю справу з такими, як ти.
-Ти про що? -Мій батько розбагатів на їх захисті.
Крадії, шахраї, психопати.
І всі уникли покарання, адже так влаштований світ для чоловіків.
Ясно. Я бачу, у тебе жахливі уявлення про чоловіків.
У мене про все жахливі уявлення.
А тепер забирайся.
-Годі тобі, Вілліс. -Ні.
Я в це більше не граю.
Вілліс!
-Вітаю! -Пригощай або прощай!
-Заходьте. -Вітаю, я Кетрін.
Так, звісно.
Привіт, Джордже.
-Це вам. -Дякую.
Бреме, любий, де ти? Клери вже прийшли.
-Я тут. -Чудово.
-Дякую. -Вітаю.
-Кетрін. -Брем.
-Дякую за запрошення. -Це вони принесли.
-Дякую, Джордже. Як ти? -Добре.
Як красиво.
-Дякую. -У вас чудові вироби.
Радіємо своїй оселі, поки маємо змогу.
-Ви орендуєте? -Ні.
Він про ці старі будинки долини Гудзону.
Ми думаємо, що володіємо ними, та лише доглядаємо.
Вони нас переживуть.
Дружина думає, у нас є привиди.
Може, вона має рацію. Вони тут бувають усюди.
Зрештою, ми в краях Вершника без голови.
Я заберу ваші пальта.
Може, подивимося на альпак, поки вони не полягали.
-Так. -Ходімо.
-Вам сподобається. -Альпаки сплять?
Бреме, скажи.
Де тут беруть якісну травку?
-Я її вирощую. -Чудово.
Я приїхав сюди, аби написати великий американський роман, та…
Зазвичай я доглядаю за садом. Ти мене зрозумів.
Мені дуже у вас подобається.
-Дякую. -А ваші роботи просто унікальні.
Дякую. Може, це прозвучить дивно,
та ткацтво для мене - духовна практика.
Під час роботи я поринаю у щось позаземне.
Ці узори, ви розумієте? Іноді я відчуваю провину, що приписую їх собі.
Чому? Не треба.
Я хочу, аби ви щось зробили для Френні.
-Звісно, я заплачу. -Дурниці. Я візьму лише за матеріал.
Джордж уже замовив шарф для матері,
тож я додам це до його замовлення.
Добре.
-У вас одна дитина? -Так.
Доньці чотири. А у вас із Бремом? У вас діти є?
Ні.
Спочатку ми з Бремом не могли наважитись.
Потім матінка-природа винесла остаточне рішення.
І воно було правильним.
Усе склалося ідеально.
Я теж не могла наважитись, та хай там як…
Це сталося.
Потім ми одружилися, в чому я теж була непевна.
Про мене можна сказати, що в душі я непевна католичка,
яка слухняно, але автоматично тягне лямку.
Знаєте,
я ледве пам'ятаю перші роки
нашого шлюбу. Мала дитина, навчання.
Тут ми наче намагаємось віддихатися, перепочити.
Знаєш, я відвідую жіночу групу.
Щось схоже на Мистецький клуб.
Ми збираємось раз на місяць
в Олбані, і там багато творчих жінок.
Гадаю, ти маєш поїхати зі мною.
Я б дуже хотіла чогось такого.
Тут я нікого не знаю.
Тепер знаєш.
Напевне, це прекрасно -
успадкувати великий статок
і цілими днями робити вигляд, що пишеш книжку.
Вони мені дуже сподобались. Особливо вона. Вона цікава.
Вона не соромиться себе і свого тіла.
Вона легко строщить величезну лазанью.
-Не кажи такої гидоти. -Годі тобі, я жартую.
Мені вони теж сподобались.
А особливо…
травка Брема.
Ти точно можеш керувати? Ти ж стільки викурив.
Так.
-Мені добре. Навіть дуже добре. -Справді?
Дивись.
Джордже, повільніше.
-Пригальмуй, Джордже. -Чому це?
Гальмуй!
Джордже, зупинись!
Блін, що ти, в біса, робиш?
Що? Просто розважаюсь.
Кет, пам'ятаєш, як це було?
-Це не смішно. -Годі тобі.
Облиш, Кет.
Кетрін, куди ти зібралася?
Сідай у машину.
-Кет! -Прибери руки!
Ми ж розумні люди.
-Це ж одразу було ясно. -Що саме?
Блін, що я тут лише заради біографії на обкладинці книжки,
яку ти уявляєш у своїй голові.
Професор із дружиною і заміським будинком.
Я все заради тебе кинула!
Мені дуже шкода, що я спаскудив життя нам обом!
Найгірше те, що в мене більше нічого немає.
Кет, знаєш, що в тебе точно є? П'яна істерика.
Тобі взагалі не можна пити,
особливо, коли ти ні хріна не їси.
О господи. Мені остогидло, що все в моєму довбаному житті
списують на те, що я не їм!
Прошу, ходімо до бісової машини.
Геть від мене!
Трясця!
О господи. Кет!
Господи.
Вибач мене. Це я…
Я тебе…
Кет!
Кет, ти в нормі?
Коуле, ходімо. Відвезу тебе додому.
Кет!
Я не хотів тебе ображати.
Я б ніколи не зробив тобі боляче.
Та я…
Я певний час не зважав на твої потреби.
І хочу за це вибачитись.
І не тільки вибачитись.
Адже я точно знаю…
що я тебе кохаю.
Що це було?
О господи. Що?
Усе добре, люба.
Нічого не сталося. Усе гаразд.
«Ми дивимось одна на одну, і нам не соромно».
«Я роблю вигляд, що у мене вдалий шлюб.
Ти удаєш із себе незалежну жінку».
«І на відстані ми були прив'язані одна до одної».
-Ти пізно. Я чекав на тебе раніше. -Справді?
В холодильнику пусто.
Я можу поїхати щось купити.
-Чого тобі хочеться? -Я поїла із Джастін.
ПРИЧАЛ КОЛЕДЖУ САҐІНО
Флойде, чудове місце для засідання кафедри.
Так. Я часто плаваю на ній один, та це егоїстично.
Я раніше теж плавав. Я виріс на узбережжі Коннектикуту.
Ось воно що. У вашої родини є човен?
Я успадкував човен брата. «Зниклий горизонт».
Брат потонув, коли на ньому плавав.
Дуже прикро.
Так. Йому було лише 19.
Та він уже добре знав життя.
Я пам'ятаю, коли він загинув.
Після похорону я поцупив його щоденник. Багато його перечитував.
Знаю, що це жахливо,
та гадаю, я намагався… відчути з ним якийсь зв'язок.
Дізналися щось із нього?
Так, трохи.
Він був геєм. Був нещасливим.
Типовий стражденний митець.
А потім однієї нещасливої миті
вся та екзистенційна тривога раптом зникає.
Флойде, люди такі незначні і минущі.
Сведенборг вважав інакше.
Він би сказав, що смерть - лише початок.
Ви вже прочитали книжку?
Вона перша у моєму списку.
Заходьте. Кет!
Давайте зачиню.
Вітаю.
Кетрін, це Флойд ДеБірс, керівник нашої кафедри.
Ми з ним чудово поплавали на човні.
Дуже приємно.
Аби віддячити, я запросив його до нас. Нерівноцінний обмін.
-Я чула про вас дивовижні речі. -Я про вас теж.
Джордже, ви що, домовились?
Що?
Присягаюся, я їй навіть не казав, що ми прийдемо.
Бачиш, Джордже? Збігів не буває.
Вибачте. Мене зачарувала картина, і я почала її читати.
Нема за що вибачатися.
Ви ж знаєте, що тут зображено? На цій картині.
Це перехід душі у потойбічний світ.
Справді?
Художник був послідовником Сведенборга
і вірив, що смерть - це теж народження, але небесне.
Флойде, я вас запевняю.
Моїй дружині все це зовсім не потрібно.
Кет, будь ласка, покажи Флойду будинок.
Я зроблю нам коктейлі.
Можна вам показати будинок?
-Так, мені дуже цікаво. -Чудово.
Донька вже спить,
та ми заглянемо до її кімнати.
У нас чотири спальні, та ми користуємось лише двома.
У молодої пари не може бути за…
Що з вами?
Ми не одні, чи не так?
Ви про що?
Вона не бажає вам зла.
Вона має підстави залишатися тут.
Я її бачила, і донька теж.
Вона на вашому боці.
І вона хоче, аби ви це знали.
Спочатку я злякалася.
Звісно, але зараз…
Коли я відчуваю її присутність, мені стає так…
затишно.
-Я знаю, що це безглуздо. -Зовсім ні.
Її прізвище Сміт. Дружина Джейкоба Сміта.
Він був місцевим пастором.
Цей будинок побудували вони. У бібліотеці я знайшла тільки це.
Я пошукаю в кампусі.
Тільки не кажіть Джорджу.
Він думає, що я божевільна.
Ні, звісно ні.
Просто він боїться.
Це часто буває з чоловіками його віку.
Трохи терпіння, Кетрін.
Любіть, і він сягне вашого рівня духовності.
І дозвольте…
Дозвольте нам провести тут сеанс.
-З Джорджем чи без нього. -Справді?
Ми зможемо більше дізнатися про вашу сусідку.
Бувайте, Флойде.
На добраніч і дякую за чудовий вечір.
Добре вам доїхати.
Господи, Кет, він від тебе у повному захваті.
Я ще не бачив, щоб Флойд біля когось так світився.
Ви довго були нагорі. Він щось тобі казав?
Про що?
Про мене.
Він сказав, що ти бездоганний викладач.
А ти бездоганна дружина,
що для мене дуже важливо.
Думаю, що спілкування йде нам на користь.
Згодна? Воно нам потрібне.
Я хочу запросити до нас усю кафедру.
Влаштувати вечірку. Як гадаєш?
Я вважаю, що цей будинок став щасливим завдяки Френні.
Я не проти. Та як на мене, треба запросити
і місцевих, і наших сусідів.
Сусідів? Справді?
Я хочу бути частиною місцевої громади, а не лише твого кола.
Добре, так і зробимо.
Поясни мені, чому я несу цей кекс.
-Ми на вечірках нікому не потрібні. -Кажи за себе!
Я й кажу. Коли всі випили, бачити шерифа ніхто не хоче.
Ще вина?
Вітаю. Вина?
Трохи. Лише…
Так, добре.
Вона подруга Брема.
Вона теж пише.
Так. Вони обидва пишуть романи… Вибачте.
Перші окуляри у мене з'явились у 13 років.
Дякую, юначе.
Так. Ви дуже багато тут зробили.
Хочу представити вам свою кохану дружину Мілісент.
Мені дуже приємно.
Я чула, у вашому домі планується сеанс.
Так. Гадаю, скоро. Дякую.
Джордже. Тревіс, чоловік Мари.
-Тревісе, дуже приємно. -Це її найліпший пиріг.
Дякую. Поставлю його тут.
Тревісе, йди сюди. Ти маєш це почути.
Так, люба.
Я майже спекла пиріг.
Та Брем сказав, що це тобі сподобається… значно більше.
Фантастика.
Може ми?
-Так. Залюбки. -Залюбки.
-Кетрін, будинок просто чарівний. -Дякую.
Його й не впізнаєш.
Фарба творить дива.
І я дуже тішуся, що тут Едді і Коул.
-Ви свята людина, що прийняли їх. -Ви про що?
Вони ж тут виросли.
Ви ж це знали?
Я все розповіла Джорджу,
коли вперше показувала йому будинок, і…
Що все?
Гадаю, він не хотів вас засмучувати.
-Піду найду Тревіса. -Ні. Маро, що тут трапилось?
Він нічого не сказав вам про їхніх батьків?
Отже так…
Люба Елла була моєю подругою і…
Я іноді не можу повірити, що вона…
тепер вільна.
Я знаю, що у них було важко із грошима,
та той жахливий чоловік був настільки жорстоким, ви навіть не уявляєте.
Що з ними трапилось?
Зараз це не на часі. Я не хочу псувати вам вечірку.
Ні.
Маро, благаю. Я маю це знати.
Добре.
Як мені розповідали,
одного вечора Келвін Вейл
підсипав Еллі і хлопцям
снодійне.
Коли вони втратили свідомість, він…
Він пішов на двір і застрелив усіх їхніх корів.
О господи.
Потім він пішов до гаража
під їхньою спальнею,
ввімкнув мотори двох вантажівок і зачинив вікна.
Вихлопи.
Потім піднявся нагору,
ліг у ліжко біля Елли…
-Я помилялася. -Більше вони не прокинулись.
Це не та дружина.
-У чому ви помилялись? -Елла, ваша подруга. Вона тут.
Господи. Де ви це взяли?
Що ви з нею робите?
Вона цю каблучку не знімала.
Слухайте.
Я три місяці живу в цьому будинку. І ніхто мені нічого не сказав.
Ані поштар, ані сусіди, ані касир банку.
Боже, яка ж я дурна!
Ні, зовсім ні.
-Господи! -Кетрін, ми тут усі селяни.
У нас не прийнято втручатися в особисті справи інших.
Ви зробили цей будинок таким теплим і затишним.
Усі вже про все забули. Я впевнена, що Джордж не хотів…
Маро, не треба про Джорджа.
Джордж Клер завжди отримує саме те, чого хоче.
Джастін, розкажи про себе щось, чого я не знаю.
Ти про мене нічого не знаєш.
Знаю.
Я знаю, що ти ткаля.
Тчеш полотно...
і видаєш ідеї.
Як та, яку ти вклала в голову моїй дружині.
Гаразд.
Цього ти про мене не знаєш.
Мене бентежить,
коли студенти упадають за викладачами.
Від цього завжди буває лихо.
Це докір чи порада?
Просто відвертість. Як сказано у Біблії:
«…а правда вільними вас зробить».
Я цього не знаю.
Людям не потрібна правда, і вони точно не хочуть бути вільними.
Що? Хто це сказав?
Гурт The Eagles, пам'ятаєш?
«Готель "Каліфорнія"».
Так. Усі ми обираємо власну в'язницю.
Дай мені руку.
Покажу тобі, чому вони мають рацію.
-Погадаєш мені по руці? -Давай.
Добре.
Тепер
спробуй вивільнитись.
Добре, Джордже, досить. Відпусти.
Я можу відпустити, та ти впевнена, що цього хочеш?
Абсолютно.
Джордже, мені боляче.
Відпусти.
Що?
Господи, Джордже.
Джастін, «Готель "Каліфорнія"».
«Готель "Каліфорнія"»!
На добраніч.
Добре доїхати.
Отже,
все пройшло успішно, так?
Твоя подруга Джастін геть ненормальна.
Вона не наживе собі клопоту?
Я її сьогодні зовсім не бачила.
Цікаво, чому ти питаєш.
А знаєш, що мені цікаво?
Ця вечірка мала нас зблизити,
та коли пішли гості,
ти віддалилася і насупилась.
Джордже, чому ти не сказав мені про будинок?
Господи.
Саме цього я й боявся.
Що відкриється твоя брехня?
Кет, я тобі не брехав. Я хотів уберегти тебе від дискомфорту.
Джордже, я здатна з ним упоратись. Ти не забув, що я пережила пологи?
Я хотів тебе захистити.
Можеш не вірити, але я хотів, аби ти була тут щаслива.
Що це, в біса, таке?
Довбана електрика!
Що за…
Що, в біса, відбувається?
Френні давно не була у твоїх батьків.
Вікенд можеш провести у них.
ПУБЛІЧНА БІБЛІОТЕКА ЧОУЗЕНА
ПІДОЗРІЛА СМЕРТЬ - ДВОЄ ЛЮДЕЙ ЗАДИХНУЛИСЯ
Флойде, це Кетрін.
Я готова.
Це вона. Це Елла Вейл,
а ось стаття про її смерть.
Вона намагається…
Вона зі мною спілкується, і я хочу знати, чому.
Ви вважаєте, що це привид останнього мешканця будинку?
Так. Раніше я помилялася.
Я знайшов дещо цікаве про перших власників.
Особливо цікаве для присутніх тут.
Що? Про Смітів?
Дружина всечесного Сміта
була послідовницею Сведенборга.
На жаль, цей шлюб був нещасливим.
Сміт був затятим кальвіністом
і різко засуджував духовні пошуки дружини.
«Проклята».
Вона загадково померла
у цьому будинку у віці 26 років.
У моєму будинку стільки смерті.
Ні, не треба так думати.
Населені духами будинки ми вважаємо благословенням.
Порталами між двома світами.
І коли настане наш час, поводирі проведуть нас туди.
Їх ще називають ангелами-охоронцями.
Може, портал відкрила саме наша шанувальниця Сведенборга.
Ми на цьому знаємось.
Адже головної своєї мети ми досягаємо саме в потойбічному житті.
А ви не вважаєте, що духи можуть бути злими?
Злі духи контактують лише зі зловмисниками.
Будемо вважати, що це не про вас.
І пам'ятайте.
Зло існує лише в тих будинках, де йому раді.
Добро перемагає.
Завжди. Якщо не в цьому світі, то в наступному.
Давайте почнемо,
добре?
Чий би дух це не був,
прояви себе.
Начувайся,
коли проявиться зло!
Вона виявляє свою присутність. Ми вітаємо її, чи не так, Кетрін?
Так. Звісно.
Повернись!
-Ні! -Елло!
-Що трапилось? -Вона хоче пройти. Вона намагається.
Але щось чи хтось їй перешкоджає.
Ти мене душиш!
Що це було?
О господи!
Боюся, в цьому будинку є ще один дух.
Кетрін, поки він не проявить свою сутність,
будьте обережні з тими, хто вас оточує.
-Мамо! -Привіт, крихітко.
Іди до мене. Тобі було добре у бабусі і дідуся?
-Так. -Ти збирала мушлі на пляжі?
-Правда? Красиві? -Так!
Заходимо, хутко. Ми ж не хочемо по дорозі до міста
потрапити в затори.
Майже всі є.
Томмі, добре. Дякую, що…
-Джастін. -Джордж.
Я не знав, що ти з нами їдеш.
Флойд призначив другого куратора.
Я тут!
Добре, Кейті. Ти остання.
Куди ми їдемо?
Сідай у машину, я зараз прийду.
Едді!
Я хочу тобі дещо віддати…
Я знайшла її в будинку, ще до того, як дізналася правду.
Вона мені замала.
-Залиште собі. -Ні, вона твоя і Коула.
Вона б хотіла, аби вона була у вас.
Я її не хочу.
Пару тижнів тому я побачив її на вас.
Гадаю, так і має бути.
Ви з мамою сподобалися б одна одній.
Три нижні я здаю вчасно. А ця, що ми затримали,
була у чоловіка. Штраф я сплачу.
Вона записана на нього.
Ні, вона записана на Вілліс Хавелл.
Дивно.
Воно універсальне.
-Не зрозуміла. -Ім'я Вілліс.
Вона симпатична.
Часто буває тут вихідними.
Татова подруга.
Не переймайтесь. Я попрошу її сплатити штраф.
Я хочу відкрити новий рахунок.
Звісно, місіс Клер.
Просто заповніть
цю форму.
Якщо рахунок спільний, знадобиться підпис Джорджа.
Не спільний.
Добре, друзі. Ми приїхали.
Джордж Клер?
Це ж треба!
Доктор Уоррен.
Який дивний збіг.
Дійсно дивний.
Мені казали, що ви поїхали назовсім.
Я не міг пропустити цю виставку.
Ви ж пам'ятаєте, Томас Коул - моя пристрасть.
Пам'ятаю. Якби ви з такою ж пристрастю писали свою дисертацію.
Вибачте.
Професоре Клер.
Чому на третій картині «Життєвої подорожі» чоловік у такому відчаї?
Третя називається «Зрілість».
Коул вважає, що ми втрачаємо віру у юність.
Подивись на його руки. Він не тримає кермо.
Дякую, професоре Клер.
Слухайте, а мені цікаво.
Як ви потрапили на посаду викладача без рекомендації?
Я там тимчасово.
Якийсь викладач раптово взяв відпустку, і я…
Мене взяли йому на заміну.
А чому тоді студенти називають вас професором?
Так.
Дійсно. Я їх виправляю.
Уже стомився постійно їх виправляти.
На все добре, Клер.
Що…
Що це було?
І гадки не маю.
Думаю, що маєш.
Тобі краще не спілкуватись із Джастін.
У Саґіно про неї багато говорять.
Що говорять, Джордже?
Кажуть, що вона прихована лесбійка.
І ти їй явно подобаєшся.
Думаю, вона…
умисне підбурює нас на суперечки.
-Флойде, ви додому на свята? -Що?
Ні. Ще ні. У мене ще…
-є деяка робота. -Щось сталося?
Власне, вранці
мені телефонував Шелбі Уоррен, ваш керівник
з Колумбійського університету.
Він каже, що не писав рекомендаційного листа,
який ви надали разом із заявою.
Шелбі каже, що ви його просили,
але він вам відмовив.
Щиро кажучи, я добре пам'ятаю ту розмову.
-Ви його підробили. -Ні. Я…
Флойде, я написав листа, на який заслуговував.
Ви маєте зрозуміти, чому.
Ви знаєте, що ви мені подобаєтесь,
вас люблять студенти. Але це серйозне звинувачення.
Давайте це обговоримо після свят? Благаю, Флойде.
Я розумію, що перед вами складний вибір.
Флойде, у мене вся родина зібралася.
Через годину я маю бути вдома.
Я заслуговую на те, аби мене вислухали.
Поговоримо як чоловік з чоловіком.
Як друг з другом.
Я призначу вам час.
Знаю, всі ви вважаєте Одрі спокійною та врівноваженою,
та раніше вона була геть навіженою.
-Не вірте жодному слову! -Та потім з'явився Джордж.
Він завжди потрапляв у халепи,
тож у 30 я вже був геть сивий.
Годі вже!
Та найбільше клопоту було
з двоюрідним братом, кумиром Джорджа. Він виявився гоміком.
Не знаю, що гірше для його батьків: що він потонув, чи що він гей.
Те, що ви кажете, просто огидно.
Вона має рацію, Томе.
Смерть Генрі - трагедія для родини.
Він був дуже талановитим!
Він малював вишукані акварелі. Невеличкі картини.
А що саме він малював?
Узбережжя, птахів, маяки.
Звичайні морські мотиви.
А ось і наша індичка.
Та він їх зображав якось особливо.
Після його смерті хотіли навіть зробити показ тих робіт, та…
вони кудись зникли.
-Як прикро. -Дуже прикро.
-Джордже, чудова індичка. -Дякую.
Будь ласка, їжте. Вистигне.
Вибачте, я зараз прийду.
У тебе знов це почалося?
Так, Джордже, я хвора.
Мене нудить від нашого шлюбу.
Залиш мене, трясця.
Кетрін…
Якого біса?
Кет! Кетрін!
Джордже!
Будь ласка.
Ніхто нас не розуміє.
Я з тобою.
Джордже.
Звільнись.
ЗУСТРІЧ ІЗ ФЛОЙДОМ
Як відсвяткували?
Вітаю, Флойде.
Джордж.
Я гадав, ми зустрічаємось завтра.
Вирішили скористатись теплою погодою?
Так, думаю, треба поплавати останній раз, а потім сховаю його на зиму.
Вам пощастило мати човен.
Коли ми плавали минулого разу,
я усвідомив, наскільки сумую за вітрилами.
Особливо коли…
Коли мені не дуже добре.
Хочете зі мною?
Та ні. Я…
-Не хочу нав'язуватися. -Я запрошую.
Для нашої розмови ріка теж чудово підходить.
Привіт.
Що трапилось? Ви як?
Якось…
не дуже.
Це через нього?
Я таких добре знаю.
Я з таким ріс.
Була б у мене така чудова жінка, як ви, я б цілував її сліди. Присягаюся.
Я дуже хочу розповісти правду
про те…
які проблеми я мав із Шелбі в університеті.
Це складна історія,
та якщо коротко,
мене цькували
через неналежну поведінку.
На сексуальному ґрунті.
Я вас звісно вислухаю, адже мені не байдужа ваша доля,
але підробка,
які б не були у вас причини,
це злочин.
Я хочу, аби між нами було повне порозуміння.
Я не зможу це приховувати.
Я це розумію, і ціную, що ви готові зробити…
Тож…
Завтра я все розповім відділу кадрів.
І ми обидва знаємо, що буде.
Вас не залишать на цій посаді.
Джордже, все добре?
Та нічого.
Усе минеться.
Так.
Обіцяю, ви це переживете.
Привіт, Кел.
У мене замовлення з собою.
Зараз принесу.
Вибачте. Можна спитати…
Де ви купили цей шарф?
Це подарунок.
Будь ласка. Шість 57.
Дякую. Два долари решти.
Джордже, працюєш до пізньої ночі?
Господи.
Отакої.
Ти наскрізь мокрий.
Якого біса, Джастін?
Тобі доручили слідкувати за мною?
Доручили? Ні.
То чому ти з'являєшся усюди, де і я?
Тому що я турбуюся про Кетрін.
Так, ти це висловила доволі недвозначно.
Гадки не маю, про що ти.
Думаю, що маєш.
Джордже, скажи, твоїй мамі сподобався шарф, який я їй зіткала?
Так, вона…
Власне, не дуже. Вона ним знехтувала.
Сказала, що він дешевий.
Це пояснює, чому він опинився на іншій шиї.
Пішла ти в дупу.
Може, розкажеш, що трапилось у музеї?
Джастін, якщо хочеш щось сказати, то не стримуй себе.
Скажу.
Уряд заявив, що ні в якому разі не буде виконувати нові умови
звільнення заручників.
Він звинуватив іранців, що про заручників погано дбають.
Адміністрація Картера збільшила тиск на уряд Ірану,
коли заявила, що заручники…
О господи.
Що ти робиш?
Довбаний псих!
Що з твоїм одягом?
Я виблював.
Нам треба поговорити.
-Не зараз. -Чому?
Ти чула, що я сказав? Мене знудило.
Тоді спи тут. Я не хочу підхопити, що там у тебе.
Якщо ти справді тут,
дай мені знак.
Господи!
Що тут у біса…
Скажи своєму другу, аби вранці полагодив вікно.
Коул.
Вітаю, це Джордж Клер.
Мені зараз треба терміново поїхати.
Зможеш прийти трохи раніше?
Я вас слухаю.
Мені треба оце. Якомога швидше.
У доньки нічні кошмари.
Він каже, що вона може й не отямитись.
Лікар не знає Джастін.
Бреме, він не знає, наскільки вона сильна.
…Департамент сільського господарства. Завтра буде офіційне повідомлення.
До інших новин. Поліція ідентифікувала тіло, знайдене у Гудзоні.
Це 68-річний професор коледжу Саґіно Флойд ДеБірс.
Активний діяч спільноти яхтсменів Гудзону.
Що?
Напевне він учора плавав на човні і…
Думають, що у нього стався інфаркт і він впав у воду.
Боже мій.
Господи.
Так.
Я знаю, що ви останнім часом товаришували,
тож я повідомлю вам, коли буде похорон.
Так.
І нам потрібен тимчасовий керівник кафедри.
Лунало ваше ім'я.
Якщо ви не проти.
О господи.
Так.
Якщо це треба кафедрі.
Маю вам повідомити дуже сумні новини.
Напевно, дехто з вас уже чув.
Стривайте. Звідки він взявся?
Я не брав цей слайд.
Що це?
Хто це зробив?
Це якийсь жарт?
Чия це робота?
Я питаю, чия?
Хто, в біса, це зробив?
Пішло воно все.
Ти сьогодні рано.
Ти скасував заняття?
Кет, щось трапилось?
Чого це?
Просто ти…
знову не випила протеїновий коктейль.
Дякую.
А де Коул?
Він уже пішов,
адже ти його сьогодні рано викликав.
Точно.
От і добре. Можемо сісти і поговорити, як ти хотіла.
Мабуть, ні. Не сьогодні.
Чому? Ти казала, це дуже важливо.
Гадаю, більше ні.
-Що ти робила нагорі? -Вкладала Френні.
Що? Я можу поцілувати її на ніч?
Не треба, Джордже, вона стомлена.
Я все одно її поцілую.
Ні, вона вже спить, Джордже. Вона…
Джордже.
Чому вона вдягнена?
Я ж кажу, вона стомлена.
Уночі прогнозують сильний мороз.
Жахливий час для подорожей.
Ти куди?
-Господи! -Іди вниз.
Відчепись від мене!
Кетрін!
Що ти робиш? Що це, в біса, таке?
Джордже, відпусти мене!
Куди це ти зібралась? Блін, з моєю донькою!
-Додому! -Твій дім тут, трясця!
З тобою дому бути не може!
Дідько!
Я знаю про Флойда!
Увечері в тебе був мокрий одяг! А Джастін?
Ти її ненавидів. Я знаю, що це ти. Нутром чую.
А твій брат, у якого ти вкрав його особистість?
Слухай, ти зовсім з'їхала з глузду.
Ти перейшла всі межі!
Ні, я отямилась.
І Френні теж отямиться, коли дізнається, який у неї батько.
Хочеш піти? Іди, якщо бажаєш.
Забирайся. Але доньку ти залишиш із цим чудовиськом,
яке вигадав твій параноїдальний вічно голодний мозок.
О господи.
Ні!
Допоможіть!
Хто-небудь, допоможіть нам!
Френні!
Елло, допоможи мені.
Доля.
Кетрін.
На шляху долі
я можу прибрати гостре каміння,
аби тобі не було боляче.
Господи. Френні!
Куди він тебе подів?
Та вільна воля іншого…
вона тільки його.
Наша сутність… єдина.
Доню!
Я б знову віддала своє життя,
аби це припинити.
Доню.
Де…
Кетрін, ти маєш знати.
Як вона була поруч зі мною,
так і я поруч з тобою.
Ні.
Припини.
Джордже.
Звільнись.
Ті, хто став на шлях зла, ніколи
не перемагають.
Давай ще!
Місіс Клер!
КОУЛУ
Коуле, моя дружина захворіла, тож не турбуй її.
Френні має поспати, як завжди.
Її пляшечка у холодильнику.
Не забудь її напоїти.
Коли вона засне, можеш іти додому.
До побачення, місіс Клер.
Одужуйте.
Лотон слухає.
Привіт, Тревісе.
-Це Сем Прет. -Вітаю, Семе. Усе гаразд?
Власне, у нас тут дещо сталося.
Прийшов мій сусід, викладач коледжу.
З його дружиною щось сталося.
Це…
Джордже, це твоя сокира?
У Чоузені, у своєму будинку було жорстоко вбито
29-річну Кетрін Клер.
Тіло знайшов її чоловік, викладач коледжу Саґіно…
Вілліс.
Едді.
Ти чув.
-Я мала щось зробити. -Добре.
Ось так.
Добре, зараз дістану.
Що тобі підказує чуття?
Виглядає дуже засмученим.
То це грабіжники? Та невже?
Алібі підтверджено.
У коледжі кажуть, що він весь день викладав.
Відпустити його на ніч? Його там батьки чекають.
Давай. Мені треба ще з деким поговорити.
Заходь.
Завтра вони нас сюди не загонять.
Ти ні з ким не спілкуєшся, поки ми не знайдемо адвоката.
З Мангеттену.
Зранку ми забираємось з цієї глушини
і їдемо до Коннектикуту.
Ти бачив, щоб він її бив?
Чи погрожував?
Ні, я ніколи…
Вона казала, що ненавидить його.
Жінки часто ненавидять своїх чоловіків.
А чоловіки ненавидять дружин.
Та вони через це не встромлюють сокиру їм у живіт.
Може ти знаєш, що він її зраджував?
-Чи вона зраджувала його? -Я лише знаю, що це він, трясця його!
Кажу вам, це він її вбив. Ви маєте мені повірити.
Я не кажу, що не вірю. Та ти мені нічого не сказав.
Дідько!
І в нього тверде алібі?
Він увесь день був на роботі.
Пригощав випивкою кафедру мистецтв,
навіть няньку запросив.
Ти казав, що він міг убити раніше.
Коронер це підтвердив.
Можливо. Та це важко довести.
Відбитки пальців? Вони є?
Усюди. Він там жив.
Знаєш, хто ще мав доступ до сокири?
Едді Вейл.
Ні.
Не Едді.
У нього душа його бідної матері.
Тревісе, очевидно, що це зробив Джордж Клер.
-Ти маєш його заарештувати. -Знаю.
Та мені потрібна людина, яка з'єднає всі факти.
Це забере деякий час.
Чи є справедливість для жінок цього дому?
-Ангел-охоронець. -Прокидайся.
Добро завжди перемагає.
Якщо не в цьому світі, то в наступному.
Френні! Хто-небудь, допоможіть нам!
Джастін, уже час.
Джордже!
Тобі дзвонили, коли ти спав.
-Ще один журналіст? -Ні.
Жінка. Сказала, що вона старий друг.
Залишила повідомлення. Незрозуміле.
Вона назвала ім'я?
Так.
Соколова. Джастін Соколова.
Я просто…
ДЖОРДЖЕ, ПРИВІТ. ПАМ'ЯТАЄШ МЕНЕ?
Я ПАМ'ЯТАЮ ВСЕ. ДЖАСТІН СОКОЛОВА
Це все через них.
Це їх провина.
Вони завжди тебе стримували.
Тобі заздрили.
Не визнавали.
Довірся своїм поривам.
Дій.
Я не дозволяю вам виходити.
-У цього човна заборгованість по внесках. -Я на хвилину.
Ні, не можна.
Я був би вам дуже вдячний.
Не допоможете мені?
ЗНИКЛИЙ ГОРИЗОНТ
Тревісе.
Доброго дня.
-Поговоримо? -Так.
Ворота пекла бачать лише ті,
хто скоро пройде скрізь них.
Того, хто сповнений зла,
злом і буде покарано.
Проклятий.
Світ духів - це не рай і не пекло.
Ми перебуваємо між ними.
Ми втратили своїх дітей.
Через вас
ми з'єдналися духовно.
Через вас
наша сила зростає -
з крихітних крапель
вона стає безмежним морем.
Переклад субтитрів: Олена Стародуб