Downloaded from YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Official YIFY movies site: YTS.MX
Po 18 sezónách a čtyřech titulech z NBA
oznámil Tony Parker, budoucí člen Síně slávy, odchod do důchodu.
Podívejte se na ten Parkerův zisk míče, zahrál to skvěle.
Tony smečuje!
Jako dítě jsem snil o NBA.
Nikdy jsem nesnil o tom, že budu šampión, nebo že bude číslo mého dresu vyřazeno.
Šampióni, lidi. Šampióni!
Práce, disciplína, vysoká očekávání.
Zasloužil si mou úctu.
Ten malý Francouz Tony Parker to chce udělat velké.
Odmala jsem chtěl hrát v NBA.
Je to největší a nejlepší liga na světě.
Otevřel spoustu dveří.
Když neskáčeš, nejsi Francouz!
Od začátku byl výjimečný.
Je pravým San Antonianem s francouzským přízvukem!
Není sobecký hráč. Je snadné ho mít rád.
Je to velmi chytrý hráč. Musíte na to být připraveni.
Skvělá Parkerova střela!
TP9! Gratuluju! Víš, že tě miluju, chlape.
Je to vítěz.
Jsme šampióni!
Vím, že těch posledních 20 let bylo lepších než cokoliv, o čem jsem snil.
Myslím, že přišel a dobře se přizpůsobil.
Tým San Antonio Spurs vybral Tonyho Parkera.
Tento zápas je u konce!
Kapitán francouzského basketbalového týmu Tony Parker obdržel Řád čestné legie.
To je ale zážitek!
Může být hrdý na svou kariéru,
protože nejenže vytvořil francouzskou historii,
ale i historii NBA, takže klobouk dolů!
Byl jsem na něj hrdý.
Tak tohle je můj dům.
V basketbalu jsem dosáhl všeho, čeho jsem chtěl,
a tak jsem spokojený.
Byl jsem připravený otočit stránku.
TONY PARKER V NBA ODEHRÁL 1 254 ZÁPASŮ.
S TÝMEM SAN ANTONIO SPURS VYHRÁL ČTYŘI TITULY.
BYL ŠESTINÁSOBNÝM ČLENEM ALL-STAR TÝMU A NEJUŽITEČNĚJŠÍM HRÁČEM FINÁLE NBA 2007.
Tony za sebou má spoustu úspěchů
a už dlouho je jedním z nejlepších rozehrávačů ligy.
Myslím, že bude známý jako chlap, který…
pomohl změnit NBA
v mezinárodnější sport.
Pro mě je tu Michael Jordan... a všichni ostatní.
Ve francouzském basketbalu je Tony Parker a všichni ostatní.
Je to prosté.
SYN HOLANDSKÉ MATKY A AMERICKÉHO OTCE, KTERÝ HRÁL BASKETBAL V EVROPĚ,
TONY PARKER, SE NARODIL 17. KVĚTNA 1982 V BRUGGÁCH V BELGII.
MÁ DVA MLADŠÍ BRATRY TJ. A PIERRA.
Jeho otec byl skvělý basketbalista,
takže se do basketbalu zamiloval téměř okamžitě, ano.
…levák pod košem, ale míjí a přichází Parker.
Tady je a bum!
Kluci chodili na všechny zápasy
a ano, basketbal, to byl náš život.
Moc času nezbývá. Hra pokračuje. K Parkerovi.
Zvedá se. A to vzrušení…
Když jsem vyrůstal, měl jsem to nejlepší z obou.
Snažil jsem se získat to nejlepší z obou světů. Že mám evropskou matku
a amerického otce.
Protože americká strana je o masivním sebevědomí,
víře v nemožné a neustálé pozitivitě.
A má matka mě vždy držela při zemi,
když byly věci fajn, a učila mě nebýt na sebe tvrdý, když se nedařilo.
Najít rovnováhu, ten dokonalý střed.
Míchal jsem si svůj vlastní silný koktejl,
a tak jsem si vytvořil své nastavení mysli.
V DESETI LETECH TONY PODEPISUJE PRVNÍ KONTRAKT VE FÉCAMPU V NORMANDII.
Od šesti do čtrnácti let jsem s ním byl pořád.
Nikdy jsme nebyli na dovolené. Vždycky jsme byli na basketbalovém táboře.
Můj otec byl velmi přísný, když jsme vyrůstali.
Ale myslím, že když máte tři kluky…
Zpočátku tam nebyla moje matka, musela se vrátit zpět do Nizozemska.
Myslím, že táta dělal, co mohl, což nám dalo disciplínu.
Pomohlo to utvářet naše osobnosti.
A ten vítězný způsob myšlení mám asi taky po tátovi.
Tohle je Chicago proti San Antoniu.
Na Vánoce jsem přišel domů. Byla to éra Michaela Jordana.
Dokázal to! Michael kýve prstem!
Zavolal jsem nám o místa. Tak jsme šli.
Tonymu bylo deset, Terrencovi osm a Pierrovi šest.
A je tu smeč!
Byl mým idolem, když jsem byl malý.
Měl jsem ho na plakátech v pokoji
a chtěl jsem být jako on, hrát v NBA.
Chicago jde do vedení!
Když vyrůstal, tak mě s rodinou sledoval hrát za Chicago
a vidět jeho pokrok a neuvěřitelnou kariéru,
mám z toho radost.
A z toho, že ho znám a je mým přítelem, ještě větší.
Zbývají dvě.
Jedna. Tady je Jordan!
Je po všem!
Myslím, že viděl vůdce.
Viděl někoho, kdo se stará o svůj tým,
kdo dovede svůj tým k výhře tak, že dělá věci správně a spravedlivě.
Ta představa „Nic mě nedostane.“
V roce 1997 jsem měl možnost koučovat proti němu.
Bylo to poprvé, co jsem osobně viděl tak dominantního mladého hráče.
Byl jsem na lavičce soupeřů. Měl jsem mladý tým.
A můžu vám říct, že měl míč absolutně pod kontrolou.
Hrál tak rychle, že pořád dokola skóroval z dvojtaktů.
V podstatě si dělal, co chtěl.
I když je menší než ostatní, je na hřišti nejlepší.
Vždycky je napřed.
Ta rychlost není jen na hřišti, ale i v tom, jak si vybudoval kariéru.
Vždycky měl před vrstevníky náskok.
6. ČERVENCE 2018
TONY PARKER SE PŘIPRAVUJE NA POSLEDNÍ SEZÓNU SVÉ KARIÉRY.
A teď Chelsea Torres se svými sportovními zprávami KRIS 6.
Fanoušci Spurs, jako kdyby sezóna nemohla být ještě divnější a méně zábavná,
tohle asi bude třešnička na dortu.
Po 17 sezónách v týmu Spurs
bylo potvrzeno, že Tony Parker podepsal smlouvu s Charlotte Hornets.
T. P. souhlasil s nabídkou deseti miliónů na dva roky.
Říká se, že Parker zavolal Popovi, aby mu to řekl, než se to dostalo ven.
Vím, že jsem se rozhodl správně,
protože v San Antoniu by to bylo složitější.
V Charlotte Hornets jsem měl opravdovou roli.
Já věděl, že basket nikdy nebude stejný.
Chtěl jsem do Charlotte, abych měl skvělou sezónu,
abych hrál a ukázal, že jsem zpátky a můžu hrát na vysoké úrovni.
Možná měl pocit, že je čas udělat něco jinak.
A v San Antoniu
by to bylo asi těžké, sedět jen na lavičce, víte?
Možná je trochu snazší dělat to v Charlotte.
Nabídli víc peněz a nakonec tam šel, ale…
kdybyste se teď zeptal všech od Spurs i od Tonyho,
možná by řekli…
„Kéž by se vrátil.“
Nezůstal v San Antoniu,
protože necítil, že poslední nabídka od Spurs byla uctivá.
Byla mu nabídnuta pozice třetího rozehrávače.
Nechtěl to. Chtěl ukázat, že pořád umí hrát.
A když nemohl hrát ve Spurs, muselo to být někde jinde.
OD ROKU 2010 JE MICHAEL JORDAN VLASTNÍKEM CHARLOTTE BOBCATS, NYNÍ CHARLOTE HORNETS.
Stalo se to hodně rychle. Volal mi Jordan,
byl šťastný a chtěl, abych se k nim přidal.
Vždycky říkám, že jsme ušli celý kruh,
a je vtipný, že jsem hrál poslední sezónu NBA za jeho klub.
Ten telefonát všechno změnil.
Byl to jeho idol, opravdový idol,
který ho přesvědčil, aby ten krok udělal.
Děláš si srandu?
Přišel jsem do šatny. Tys jedl.
Já se vrátil z hřiště a tys pořád jedl. Jen to říkám.
Po pěti minutách našeho prvního tréninku křičel. A křičel na mě.
Myslím, že nám hned chtěl ukázat, kdo je a proč tam je.
Přinesl nám skvělé vedení.
Někdo, kdo chápe, jak má vypadat tým,
chápe zodpovědnost, disciplínu a složení.
Spousta z nás Tonyho Parkera sledovala.
Víme, že jedna z nejtěžších věcí v této lize
je vyhrát šampionát a on vyhrál kolik, čtyři?
Pomohl mi zlepšit hru. Víc psychicky než cokoliv jiného.
Přinesl nebojácnost a vítězný přístup.
Pomohl změnit zdejší kulturu.
Není snadné stárnout.
Vaše tělo nereaguje jako dřív.
Není tak hbité. Není tak rychlé. Není tak výbušné.
Takže se musíte přizpůsobit.
Musíte pokračovat v práci a dělat věci…
a hrát mnohem víc hlavou, svými zkušenostmi a mít to jako výhodu.
PAŘÍŽ
V ROCE 1997 NECHÁVÁ 15LETÝ TONY PARKER SVOU RODINU V NORMANDII
A JDE NA INSEP, ŠKOLU PRO VÝVOJ BASKETBALOVÝCH TALENTŮ.
Když jsem přijel na INSEP,
měl jsem mámin Citroën 2CV, tak jsem se seznámil s kampusem.
Skoro mě nevzali,
protože si mysleli, že jsem moc malý a hubený.
Ahoj, jak se máš? Máš se dobře? Jak se máš?
- Ahoj. - Ahoj.
Bylo tam víc talentovaných hráčů než já.
Ale v jedné věci mě porazit nemohli. Na psychické úrovni.
- Ahoj, jak se máš? - Dobře a ty?
V mladší kategorii už byl známý jako velký talent,
jako nejlepší své generace.
Takže když jsem dorazil na INSEP, samozřejmě už jsem o něm slyšel.
Pamatuju si náš první trénink,
když jsme poprvé hráli proti sobě.
Zbavil se obránce, získal míč a snadno skóroval.
Jednou rukou přímo přes mou hlavu,
a tím mě tenkrát pěkně nakrknul.
Když potřebuje rozbít zeď, udělá to. V té době byl malý,
ale když potřeboval skórovat proti mnohem větším hráčům, udělal to.
Pokaždé, když dal koš, skončil na podlaze.
Pokaždé, když střílel, skončil na podlaze,
a my se divili, že se nezranil víc.
Vždycky vstal a takhle prostě hrál.
V té době, v roce 1998, už věděl, co chce.
Věděl, že chce do NBA. Věděl, že chce ujít celou tu cestu,
aby byl známý na mezinárodní úrovni.
Vždy byl někým, kdo věděl, že když na tom budeš makat, budeš odměněn.
Když jsme v létě museli tvrdě dřít
a já byl na oválu a museli jsme dva týdny trénovat,
první den nás bylo 15.
Druhý den jen devět, třetí den jen šest a čtvrtý den jen já.
A já si pomyslel: „Jsem prostě jiný. Jsem mnohem disciplinovanější.“
Vždycky jsem makal víc.
Skutečnost, že některým lidem…
připadal tehdy Tony arogantní, mě nepřekvapuje.
Brzy jsem poznal jeho neotřesitelnou…
sebedůvěru, kterou měl v sobě a ve svých cílech…
a nestyděl se za to.
Tehdy jsem si to neuvědomil, protože když vám je 15, 16 let,
jste pro něco zapálení a máte velké srdce,
co na srdci, to na jazyku a říkáte lidem o svých cílech.
Jen jsem se chtěl podělit o svou vášeň.
23. ČERVENCE ROKU 2000 SE DIAW, TURIAF A PARKER DOSTALI
S FRANCOUZSKÝM TÝMEM JUNIORŮ DO FINÁLE EVROPSKÉHO ŠAMPIONÁTU.
HRÁLI PROTI DOMÁCÍMU CHORVATSKU.
To byl ten začátek. To zapálilo ten oheň ve mně
a dal jsem si slib, že chci pro francouzský tým získat titul.
Je nám 17, 18 let.
Začínáme s profesionální kariérou.
Naši rodiče jsou na tribuně,
je jich tam pět nebo šest na stadionu pro 5 000 lidí.
Těsně předtím, než jsem šel na věc, kouč řekl: „Ronny, víš co? Běž a dej koš.“
Šest vteřin do evropského titulu. Frappeau jde na to.
Je volný… Skóruje!
EVROPSKÉ FINÁLE JUNIORŮ 2000 FRANCIE - CHORVATSKO 65:64
Byl to pocit naprosté extáze,
který nás ohromil.
Šampióni, lidi. Šampióni!
To je ono. Skupina kámošů,
kteří byli bezstarostní a nevšímaví.
Je to začátek krásného příběhu se silným přátelstvím trvajícím dodnes.
Ten titul v roce 2000, které upevnilo všechny ty sny,
všechny ty rozhovory ve dvě ráno.
Měli jsme být za čtyři nebo pět hodin ve škole,
ale byli jsme tam a mluvili o životě.
Tony nám ukázal červený zápisník s Michaelem Jordanem.
„Všichni jednou vyhrajeme. To uděláme.“
A my na to, že jo.
To jsou věci, které si pamatuješ do konce života.
Do sprchy!
PO INSEPU ZAČAL TONY PARKER SVOU KARIÉRU VE FRANCII V KLUBU PSG-RACING.
HRÁL ZA NĚJ DVĚ SEZÓNY V LETECH 1999 AŽ 2001,
NEŽ ODJEL DO SPOJENÝCH STÁTŮ.
Muži zápasu Tonymu Parkerovi je jen 17
a je velkou nadějí francouzského basketbalu.
Rychlost, protiútok, přechod, o tom je moje hra.
Proto si myslím, že americká hra je můj styl.
V ROCE 2001 SE TONY PARKER ROZHODL ZAPSAT DO DRAFTU NBA.
ZAJÍMÁ SE O NĚJ SAN ANTONIO SPURS A POZVE HO NA TRÉNINK.
Ten draft se koná každý rok v červnu v New Yorku.
A 30 týmů NBA
si vybírá ty nejlepší mladé hráče z celého světa ve dvou kolech.
Evropané nebyli tak populární jako dnes…
zvlášť když byl rozehrávačem.
Rozehrávači jsou americký produkt hrající v čistě americkém stylu.
A tak se týmy o Tonyho Parkera zrovna nepraly.
Náš první trénink s Tonym nebyl dobrý.
Pamatuju si, jak naši skauti říkali:
„Nemůžeme draftovat tohohle kluka. Pop nebude chtít cizího rozehrávače.
Můj první dojem byl, že…
TRENÉR SPURS
…na hřišti byl příliš sebejistý
a možná ne tak silný, jak by měl být.
GREG POPOVICH JE TRENÉREM SPURS OD ROKU 1996.
JE TRENÉREM S NEJVĚTŠÍM POČTEM VÍTĚZSTVÍ V HISTORII NBA.
Bylo to v Chicagu. Měl jsem za sebou desetihodinový let
a on zařídil, abych okamžitě hrál se Spurs,
a já byl k ničemu.
Ale pak jsem trénoval s jinými týmy a a při dalších testech dominoval.
Spurs mě povolali zpátky a já hrál skvěle. Hrál jsem fakt dobře.
Pop mi řekl: „Když budeš volný, vybereme tě v prvním kole.“
Na příštích dvou trénincích mě přesvědčil,
že jsem se naprosto mýlil.
A od toho dne…
to bylo jasné. Dal jsem mu balon a on na té pozici dominoval.
Dobrý večer, vítejte na draftu NBA roku 2001
v Madison Square Garden.
Přišla paní z NBA a povídá:
„Boston tě bere, tak pojď dolů.“
Dala mi tu čepici a za 45 vteřin, minutu, řekne:
„Ne, Boston změnil názor“, tak jsem jim vrátil čepici
a šel jsem si po schodech zpátky sednout. Říkal jsem si: „Tak jo.“
Dvacátým osmým výběrem v draftu roku 2001
si San Antonio Spurs vybírá Tonyho Parkera.
z klubu Paris Basket Racing ve Francii.
Všichni jsme byli nervózní, protože jsme nevěděli, zda ho draftují.
A pak ho vybralo San Antonio. Byli jsme pobláznění, šťastní.
Byla to chvíle, na kterou nikdy nezapomeneme.
V ROCE 2001 SE VE 28. KOLE ZE 30 TONY PARKER STAL PÁTÝM FRANCOUZEM
DRAFTOVANÝM V NBA.
PARKEROVA HODINA
Říkali jsme si: „Je skvělé, že tam je. Teď to bude těžké.“
Bude se muset přizpůsobit jejich hře, ve Spojených státech,
v nejlepší lize světa.
Právě jsem objednal 12 koblih s polevou. Jsou pro většinu mých spoluhráčů.
A šest kokosů. Kokosy jsou pro Tima Duncana. Miluje kokosy.
Kafe pro Stevea Smithe. Ráno chce vždycky kafe.
Tohle je můj ranní úkol jakožto nováčka. Musím přinést koblihy svým spoluhráčům.
Věděl jsem o něm. Slyšel jsem o něm.
Ale nebylo to, jako že přijde další Michael Jordan.
Nebylo to jako: „Tohle je Kobe Bryant číslo dvě.“
Ještě jsme nevěděli, zda to francouzský hráč v NBA zvládne,
tak jsme byli zvědaví. Tak jsem to tehdy viděl.
Byl jsem zvědavý, jak to dopadne se San Antonio Spurs,
kteří tehdy byli velmi ambiciózním týmem.
Nepřidával se k týmu, který rozvíjel mladé hráče.
Byl to tým, který chtěl vyhrávat NBA.
Tony nevypadal, že je připravený. Vypadal jako malý hubený kluk.
Abych byl upřímný, myslím, že jsme nic neočekávali.
Popovich šel na ty nové kluky pomalu, hlavně na ty mlaďochy,
a dával jim čas, aby je naučil a dostal na správnou cestu.
Nemyslel jsem si, že se dlouho zdrží.
Ani jsem nevěděl, jestli bude v týmu.
Přijde sem, neuvěřitelně mladý…
neumí moc dobře... anglicky.
Pop se mě jako obvykle snaží přesvědčit, že je to výjimečný talent,
který něco dokáže a tohle dítě sem mělo přijít a pomoct nám.
Bylo mi to fuk. V tu chvíli jsem ho trochu ignoroval.
Během prvního roku se mnou vůbec nemluvil.
Myslím, že mě zkoušel, že chtěl vidět, jestli jsem psychicky připravený
být rozehrávačem, jehož Spurs potřebovali, aby vyhráli titul.
A za to mu budu vždycky vděčný,
protože jsem to použil jako motivaci, abych ukázal, že jsem připravený.
Devatenáctiletý Tony Parker z Francie,
189 cm, 80 kg, draftován ke konci prvního kola…
Byli jsme tam na jeho první zápas a on dal šest bodů.
Fajn, dobře.
Ve druhém zápase dal 12-14 bodů.
Bezva. A pokaždé jsem se zeptala svého bývalého manžela:
„Je tohle normální?“ A on na to, že ne.
Bylo to opravdu působivé.
Protože jsem měla představu o NBA, že to bude opravdu těžké.
Říkala jsem si: „Páni.“
Takže Spurs jsou znovu ve vedení. O jeden bod.
Vždycky jste zvědaví,
když váš tým draftuje někoho, kdo hraje na stejném postu.
Vždycky ho chcete poznat a zjistit, co je to za hráče.
Ale ta první část jeho hry byla prostě rychlost.
Bylo to prostě „bum“.
Na mnoha trénincích jsem se hodněkrát díval na jeho záda.
I KDYŽ SOUPEŘIL S ANTONIEM DANIELSEM A TERRYM PORTEREM,
TONY PARKER SE DOSTAL DO ZÁKLADNÍ PĚTKY UŽ PO PĚTI ZÁPASECH.
Právě jsme dohráli čtvrtý zápas sezóny,
a nebyl to zrovna skvělý zápas.
Pop mi volá do letadla a povídá:
„Další zápas budeš v základu.“
Moje první reakce byla: „Tim s tím souhlasí?“
Byl hvězdou týmu. Chtěl jsem si být jistý, že s tím nemá problém,
že odteď mu malý francouzský rozehrávač bude přihrávat míč.
6. LISTOPADU 2001
JE PARKER NEJMLADŠÍM ROZEHRÁVAČEM ZÁKLADNÍ PĚTKY V HISTORII NBA.
Je to překvapení. Často nevidíte kluky,
kteří jsou mimo top desítku…
že začnou nastupovat v základu.
Obvykle to chvíli trvá. A ke všemu je to rozehrávač.
To je nejtěžší pozice v NBA.
Víte, co se říká o Francouzích. Jsou cool. Jsou v pohodě a…
v klidu a nic nehoní. Tak hrál basketbal.
Od prvního dne jsem mu nic nedaroval.
Viděl jsem každou chybu, kterou mohl udělat,
nebo rozhodnutí, o němž jsem si myslel, že by se mohlo obrátit proti nám.
Nechtěl jsem někoho, kdo by to nezvládl,
ať psychicky či emocionálně.
Když tu začínal, chtěl jsem rychle zjistit,
jestli na něj budeme moct spoléhat, protože očekávání jsou dost vysoká.
Říkal jsem mu:
„Když s tebou mluví, má tě rád.
Dokud s tebou mluví, super.
Je na tvé straně.
Vím, že není snadné nechat na sebe křičet v televizi,
ale ber to pozitivně.“
A přímo před Tonym Parkerem…
Vím, že prvních pár let
byly chvíle, kdy na tom Tony nebyl dobře.
Před spoluhráči se nejspíš držel,
ale jsem si jistý, že doma mnohokrát brečel,
nebo brečel, když jel domů.
Je jasné, že mnohokrát překročil hranici. Zašel příliš daleko.
Pro mě to bylo úplně normální. Respektuješ svého trenéra
a respektuješ tu hierarchii.
Díval jsem se na to tak, že vím, proč to dělá.
Už od útlého věku jsem věděl, co chci, a věděl jsem, co budu muset obětovat,
abych se stal profesionálním basketbalistou
a dosáhl svých snů.
Byl jsem vášnivý, chtěl jsem snít
a chtěl jsem mít velké sny.
Pamatuju si docela neuvěřitelný příběh,
který se stal, když hrál za Spurs.
Právě přijel. Zahajuje hru.
Ten týpek už zanalyzoval…
průměrný plat každého amerického rozehrávače podle úrovně.
Chce zvýšit plat o pár miliónů dolarů
a oni mu nabídnou jen čtvrtinu toho, co by měl dostat. Ale…
ten chlap se nevzdá. Neustoupí a řekne:
„Ne, na konci mého kontraktu…
když nebudeme mít dohodu, porozhlídnu se jinde.“
Můžete být nejlépe placený francouzský sportovec v dějinách francouzského sportu.
Uvědomujete si to?
Fakt mě to nezajímá.
Mohl bych být na tom stejně jako Zidane, ale nejsem tak známý jako on, jsem v USA.
Štěstí je být s rodinou a přáteli,
snažit se hrát dobrý basketbal, vyhrávat tituly.
Peníze jsou skvělé, jasně, ale to není všechno.
Od začátku jsem jim musel ukázat,
že se nebojím, že můžu hrát v NBA.
Byla to moje motivace.
Ukázat jim, že ve Francii víme, jak se hraje basket
a že s evropským rozehrávačem můžou vyhrát.
Klapka jedna.
Jsem Kobe Bryant
a proti Tonymu hraju…
roky.
Roky a roky.
Může za to, že nemám víc šampionátů.
Pamatuju si zápasy, kde byl Tony držen na opravdu krátkém vodítku.
Udělá jednu chybu, Pop ho stáhne ze hry.
Říkal jsem mu: „Budu na tebe hrát osobku.
Uteče ti balon, my ho získáme, on tě posadí a mám tě z krku,
protože Pop tě stáhne ze hry.“
Ale myslím, že takový druh tlaku
pomohl Tonymu v těchto vypjatých situacích s rozvojem a hrou.
Myslím, že to byla série v roce 2003.
V té sérii, myslím, do sebe ty jeho věci pěkně zapadly.
A bylo pro nás velmi těžké ho zvládnout.
Myslím, že jeho hra byla mnohem lepší.
Myslím, že se mu povedlo dobře zvládnout, co po něm Pop chtěl.
San Antonio Spurs a jejich rozehrávač Tony Parker
se kvalifikovali do finále Západní konference NBA.
Porazili trojnásobné vítěze Los Angeles Lakers 110:82.
Parker, 21, teď doufá, že se stane prvním francouzským hráčem,
který vyhraje nejprestižnější basketbalový titul proti New Jersey.
Někdy, když hrajete v lize dost dlouho,
uvědomujete si tíhu toho, co děláte. Cítíte tíhu toho všeho.
Ale on ne. Byl tam a bavil se.
San Antonio je jednu výhru od Svatého grálu.
Pokud dnes vyhrají proti New Jersey,
Tony Parker bude první francouzský hráč, který kdy titul vyhrál.
Tony v té sérii nikdy nevypadal nervózně.
Může být těžké jít proti J-Kiddovi,
týpkovi, jehož styl hry je spíš sebevědomý.
Tony nikdy neustoupil a to je věc, jež si z mladého Tonyho pamatuju nejvíc,
když řekl: „Budu soutěžit.“
Lidé Tonyho podcenili.
Nemyslím si, že opravdu věděli, jak je dobrý.
San Antonio Spurs jsou šampióni NBA!
2003 FINÁLE SAN ANTONIO SPURS - NEW JERSEY NETS 4:2
Tohle je jen začátek. Budu pokračovat v tvrdé práci a budu se zlepšovat.
Máme mladý tým, s Timem Duncanem, kterému je 26 a mně 21.
Upřímně, můžeme vyhrát další tři, čtyři.
Myslím, že měl falešnou představu o NBA.
Protože když máte příležitost vyhrát tak brzy v kariéře,
stane se to očekáváním.
Byl jsem v lize dost dlouho, abych věděl, že jsou vzácné.
Je těžké získat ty šampionáty. Když je vyhrajete, jsou výjimečné.
Takže byl celý nadšený.
Myslel si, že v kariéře vyhraje deset šampionátů.
Je to jasné.
Byl to můj druhý rok v NBA. Je mi teprve 21 a jsme šampióni NBA.
V tom věku nechápete, jak je těžké vyhrát titul.
Je to jako sen.
Když mi bylo asi devět let,
snil jsem o titulu z NBA.
To je ono. Promluvme si s…
Bylo mu 21. Malý Francouz,
s Timem Duncanem, Davidem Robinsonem, byl tam s nimi.
To bylo velmi dojemné.
Byl jsem velmi pyšný.
„JSEM STROJ NA VÍTĚZSTVÍ“
Vím, jak blázniví a fanatičtí
jsou Francouzi ohledně sportu.
Takže, když se Tony stal prvním francouzským občanem,
který vyhrál titul v NBA,
to bylo něco.
Teď máte ve Francii všechny ty různé děti,
kam se každý rok vracel.
Říkají: „Chci být jako Tony.“
„Chci být taky jako Tony.“
PO SVÉM TITULU V NBA SE PARKER PŘIPOJIL K FRANCOUZSKÉMU TÝMU
NA EURU 2003 VE ŠVÉDSKU.
VE 21 LETECH JE POPRVÉ KAPITÁNEM FRANCOUZSKÉHO TÝMU.
Byl to jeho první titul a my jsme teprve tehdy objevili
tu míru nadšení kolem Tonyho,
protože jsme se nepřipravili.
To se předtím nestalo
ani s největšími hvězdami francouzského basketbalu.
Vrátil se po skvělé sezóně. Byl šampiónem NBA,
takže měl jiný status než my ostatní, abych řekl pravdu.
A zároveň to způsobilo problémy.
Na hřišti byla trochu cítit žárlivost,
věci, které narušovaly chod týmu.
Navzdory tomu, co si někteří lidé myslí,
bylo řečeno, že tam bylo hodně závisti…
ve vztahu k Tonymu, který byl právě v NBA.
To je lež.
Nikdo tenkrát neřekl: „Ne, je moc mladý.“ Neměli jsme s tím problém.
SEMIFINÁLE - EURO 2003 FRANCIE - LITVA 70:74
V semifinále proti Litvě jsme vedli o pět bodů.
V závěru zápasu přišel uprostřed hřiště o míč, když jsme ho měli v držení.
PARKER, OPUŠTĚNÝ KAPITÁN
FRANCOUZSKÝ TÝM PADÁ V ZÁVĚRU EURA 2003
Jediné, co jsem Tonymu vyčítal, bylo…
když jsme ho slyšeli říct…
a bylo to z jeho strany trochu netaktní, že to nemohl zvládnout sám.
Olympijské sny jsou zničené, jaká škoda.
Tony Parker se vrátí do NBA bez medaile kolem krku,
ale nemá důvod smutnit. Tak jako proti Litvě,
to byl on a nikdo jiný, kdo na sebe vzal zodpovědnost poslední střely.
Je těžké to strávit, protože jsme byli lepší tým.
Na začátku jsme měli hráče, kteří nebyli připraveni a bylo cítit, že nechtějí hrát.
S tím se nedá nic dělat. Nemůžu to zvládnout sám.
Myslím, že lidé si ani neuvědomovali, kolik jsem toho udělal
a jak tvrdě jsem makal, aby mí spoluhráči byli šťastní
a abychom vyhráli jako tým.
Když jste tak dominantní hráč, musíte se přizpůsobit.
V ROCE 2005 VZESTUP TONYHO PARKERA POKRAČUJE DOBÝVÁNÍM DRUHÉHO TITULU NBA.
První dva roky byl Tim Duncan v NBA MVP, takže byl impozantní postavou.
Manu byl v mé druhé sezóně nováčkem roku.
Celkem rychle nám došlo, že když chceme vyhrát víc titulů,
musíme se stát hvězdami All-Stars.
To jsme udělali. Manu se jí stal v roce 2005 a já v roce 2006.
Tehdy nám lidé začali říkat Velká trojka.
Právě tehdy to všechno začalo.
Máte Tonyho, Manua, Tima a Popa.
Vytváří to dokonalou bouři a tak vznikají dynastie.
V takovém případě jeden doplňuje druhého.
…a skóruje…
Manu byl vždycky Manu.
Tony se v určité chvíli stal spíš střelcem.
Já jsem byl někdy víc střelec. On řídil útok. Já kontroloval…
To byla ta struktura.
Ale vždycky jsme se navzájem respektovali a věřili jsme,
že to děláme ze správných důvodů a snažíme se vyhrát.
Bylo jim fuk, kdo získal největší počet bodů, kdo točil reklamy,
protože nikomu z nich na tom opravdu nezáleželo.
Bylo jim fuk, kdo je v titulku článku. Chtěli jen vyhrát.
V ROCE 2005 BYLO SAN ANTONIO SPURS OPĚT VE FINÁLE S DETROIT PISTONS.
Naučili jsme se spolu hrát dobře
a jen se dívat.
A věděli jsme, kdy je třeba mu něco říct,
kdy ho prostě nechat o samotě,
nebo mu trochu pomoct, a to samé se mnou.
Klapalo to natolik, že to bylo automatické.
Zápas je u konce!
San Antonio Spurs jsou potřetí šampióni NBA.
Byl to sedmý zápas.
Bylo to úžasné, protože jsme hráli, abychom vyhráli titul.
Jakmile vyhrajete titul, jste nakaženi.
Je to jako droga. Chcete v tom pocitu vítězství pokračovat.
Není tajemství, že to není o štěstí. Když chcete pokračovat,
musíte to chtít dál a hladovět po tom.
Se San Antoniem jsme se nikdy nepřestali honit za tituly.
- Je to v pořádku? - Ano.
Já chci taky tuhle, tati!
Cítím se dobře. Připravil jsem se na novou kariéru.
Jsem opravdu šťastný. V mém životě rozhodně není nuda.
A to znamená, že můžu trávit víc času se svou rodinou, dětmi, ženou.
Takže jo, všechno je super.
- Tati! - Jen s tátou.
- Můžeme? - Ano.
Jistě, vždycky bude muset jezdit do Francie, má tam práci.
Ale o děti se postará
a protože to jsou kluci, mám pocit, že jim to letos chybělo.
Spojené státy, San Antonio, budou vždycky mým domovem.
Jakmile jsem se sem dostal, splynul jsem s tímhle městem.
Jakmile přistanete, ten vzduch. Nevím. Prostě domov.
Je to domov a taky jsem toho zažil tolik,
že to zahrnuje všechno. Je to nastavení mysli, klima.
Miluju tu úplně všechno.
- Co se děje, Bene? - Ahoj Tony, jak se máš, kámo?
Dobře.
Fajn, jsi na cestách?
Ne, jsem zpátky doma. V San Antoniu.
San Antonio je město,
které není jako New York. Není jako L.A.
Není jako Bay Area nebo Miami. Není tak rychlé.
Pomalé tempo San Antonia mu asi vyhovuje.
Je to skutečné rodinné prostředí, velmi strukturované.
Nedá se tam toho moc dělat, ale dá se soustředit na basketbal.
Takže to, že tam byl, pro něj bylo požehnáním…
protože myslíte jen na basket, a ne na moc dalších věcí.
Stal se z něj 100% San Antonian a Texasan
a ta autenticita je to, co mohou fanoušci zachytit.
Je evidentní, jaký dopad zanechal,
a co budou říkat lidé na ulici.
Bál jsem se, že bude kandidovat na starostu, protože mohl být zvolen
vzhledem k jeho oblíbenosti.
- Tony! - Tony!
Pokud nežijete v San Antoniu, je těžké popsat důležitost Spurs. Je to identita.
Jedem, Spurs, jedem!
Není moc konkurence, žádný baseball, hokej ani americký fotbal.
Takže Spurs jsou v San Antoniu vše.
Lidé ten klub milují natolik, až je to neuvěřitelné.
Navíc ta latinská mentalita. Jsou horkokrevní.
Milují svůj tým.
Tony! Miluju Tonyho.
Po celém světě, když řeknete San Antonio,
lidi pomyslí na Spurs. To je celkem velký odkaz.
TONY PARKER NIKDY NEBYL BĚHEM SVÉ KARIÉRY VÁŽNĚ ZRANĚN,
NEŽ PŘIŠEL 3. KVĚTEN 2017.
Tony Parker najíždí na koš.
- Anderson doskakuje. - Tony Parker je na zemi.
Když šel k zemi, říkal jsem si,
že bude v pořádku.
V tu chvíli bylo těžké přijmout, že to je vážné zranění.
Snažil jsem se pohnout nohou a došlo mi, že se nemůžu hnout.
Nemohl jsem ji zvednout, nic.
Tony…
Šel jsem za fyzioterapeutem
a doktor mi povídá:
„Dej sem prst.“
Tak jsem tam dal prst a uvědomil jsem si, že je tam díra.
A on mi říká: „Asi ti praskla šlacha čtyřhlavého svalu.“
A já na to: „Co to je?“
Protože je to vzácný druh poranění, říkám: „Takže jsem mimo na tři týdny? Čtyři?“
A on povídá: „Ne, je to na osm až deset měsíců.“
Je pravda, že jsem měl v očích slzy.
„Osm až deset měsíců?“ Bylo pro mě těžké to akceptovat.
Tehdy jsem si uvědomil,
že tohle může být zranění, které mi může zabránit v návratu.
Že už možná nikdy nebudu schopen hrát basket,
nebo možná nebudu schopen úplně ohnout nohu.
Ze dne na den vám vezmou to, co máte nejradši.
A tehdy vidíte věci jinak.
Říkáte si: „Dobře, alespoň mám rodinu. Mám ženu, děti.
Jestli zítra už nebude basketbal, tohle jsou ty nejdůležitější věci.“
Je nemožné přestat jen tak.
Přestat kvůli zranění je pro sportovce to nejhorší.
Pak se objevili mí přátelé. Thierry Henry ihned.
Jo, volám, abych zjistil, co se děje a jak to jde.
Takže mě operovali.
Pomohl mi s nohou a se vším.
S chozením na záchod
a mluvili jsme o našich životech.
Mluvili jsme o našich kariérách, úspěších a pádech, o těch důležitých věcech.
Dobře.
To bylo odvážný!
Přátelství není…
Nejde jen o to vidět hvězdu All-Star…
a držet trofeje
a mít fajn časy.
Jsou časy jako tyto, které jsou pro mě mnohem důležitější.
Velký nádech.
Řekl jsem mu: „Ne, ty se vrátíš.
Jsi bojovník. Nevzdávej to. Uvidíš. Nebude to problém.“
To je skvělý. Tyhle dva jsou super.
První velký krok pro mě bylo ohnutí nohy.
Byl jsem tím posedlý,
protože doktoři říkali, že to nedokážu.
Každý den jsem se snažil o to víc ohnout nohu.
Každý centimetr byl každý den pro mě malé vítězství.
Myslím, že hlava je velmi důležitá.
Jeho zranění ukončuje lidem kariéru.
On tohle nepřijal,
tvrdě pracoval, rehabilitoval,
udělal všechno možné a ještě víc,
aby se mohl vrátit na hřiště,
protože věděl, že takhle nechce skončit…
Celou dobu zůstával pozitivní.
Nestěžoval si, že je chudák, proč se mu tohle stalo?
Začal na sobě makat,
protože se chtěl vrátit co nejdřív.
A bylo prostě skvělé ho při tom sledovat.
Dobře.
Prošel jsem všemi testy. Trénoval jsem, co nejvíc to šlo,
a pak jsme rozhodli, že je čas se vrátit.
27. LISTOPADU 2017
TONY PARKER JE ZPĚT PO MÉNĚ NEŽ SEDMI MĚSÍCÍCH OD ZRANĚNÍ.
- Uvidíme se dnes na večeři? - Jo.
- Viděl jsi tu fotku v novinách? - Jo.
Všechny ty roky, kdy jsem chodil spát dřív,
staral jsem se o své tělo, zdravě jedl,
myslím, že to všechno hrálo roli
a rozhodlo o tom, že jsem se mohl vrátit
poměrně rychle po velmi vážném zranění.
- Jdu na ošetření. - Dobře.
Všechnu tu práci, jež jste musel udělat. Myslíte, že jste silnější a rychlejší?
Rozhodně se cítím silnější.
Za celou svou kariéru jsem tolik nezvedl. To je jisté.
Tony Parker se vždycky rozhodoval. Dal si na výběr.
A když se vrátil po vážném zranění,
byl to způsob, jak říct: „Vybral jsem, jak má kariéra skončí.“
STÝSKALO SE NÁM, TONY!
DĚLEJTE HLUK
Tony Parker!
Jsem na Tonyho hrdý. Jsem na něj moc pyšný.
Jsem hrdý na to, jak tvrdě pracoval.
Jakmile jste součástí naší rodiny, jste součástí rodiny.
Postaráme se o lidi…
kteří do našeho týmu vložili své srdce, duši a lásku,
a on je rozhodně jedním z nich.
Když jste sledovali Spurs před Tonym, byli jako roboti.
Myslím, že spousta amerických fanoušků považovalo Spurs za nudné.
David Robinson, miluju ho.
- Všechno není… skvělé. - Bezva.
Nuda. Tim Duncan, miluju ho… Nuda.
Ahoj, tady Tony!
Tony přišel a povídá: „Hej!“
S tou svou osobností.
Tony vás přinutil věnovat Spurs větší pozornost než jen basketbalu.
Ahoj, Tony, jak to jde? Jste připraven na sezónu?
Byl v pohodě. Jeho hra byla super.
Byl ženatý s hollywoodskou hvězdou.
V ROCE 2004 TONY PARKER POTKAL AMERICKOU HEREČKU EVU LONGORIU.
BYLI MANŽELÉ OD ROKU 2007 DO 2011.
Časopis People už ho znal.
Teď s ním na finále objeví ona.
Přitáhl na Spurs pozornost
jako nikdo jiný.
Soutěžil jsem s mnoha lidmi tím, že jsem je chtěl nenávidět a nemít rád.
Ale s Tonym se to nedalo!
Tony byl fakt milý kluk,
sice se snažil nakopat mi zadek, ale dělal to slušně.
Hrál jsem s Ronnym Turiafem.
On a Ronny spolu chodili do školy, a tak jsem se zeptal Ronnyho:
„Ronny, musíš mě naučit něco francouzsky.
Musíš mi dát něco, abych si s Tonym pohrál.“
Kdybych mu mohl říct něco francouzsky, abych ho rozhodil, možná…
„Kde ses to naučil, chlape?“
- Chcete to říct? - Ne.
Rozhodně ne. Ale dokážete si to představit.
Díval jsem se na něj a nereagoval,
ale uvnitř mi to připadalo hrozně vtipné,
že věnoval čas tomu naučit se náš jazyk,
aby mě zkusil rozhodit. To bylo něco.
Věděl, že když jste hráli proti nám,
mohli jste říct, co chcete, a my bychom nereagovali.
A byla tu obrovská rivalita s Lakers,
když jsem poprvé začínal hrát v NBA.
Měli jsme pár opravdových bitev.
Byl to jeden ze soupeřů, které jsme museli porazit,
abychom vyhráli titul.
A nebyla to osobní averze,
ale pořád tam byla averze!
Pas Fisherovi. Skóruje!
Derek Fisher skóruje!
A fakt, že budete hrát proti Tonymu,
vám nedá vydechnout…
protože s míčem je fakt dobrý. Opravdu rychlý, mnohem rychlejší než já.
Jsem si jistý, že s míčem to byl jednu dobu nejrychlejší hráč v NBA.
Tehdy to byla válka.
Hráli jsme proti sobě. Oba jsme chtěli vyhrát titul.
Takže tam nebylo žádné…
Teď často vidíte hráče, kteří jsou v klidu.
Baví se spolu. Tehdy nic takového neexistovalo.
Hodně fanoušků se na Spurs dívalo,
„Ále, ti jsou nudní.“ A pak jsme vykosili jejich tým.
Co říkáte na ten nudný tým teď?
SAN ANTONIO SPURS SE CHLUBÍ NEJVYŠŠÍM PROCENTEM
VÍTĚZSTVÍ V HISTORII NBA.
BĚHEM 17 SEZÓN VE SPURS TONY PARKER NIKDY NEVYNECHAL PLAYOFF.
Západ má o něco vyšší úroveň než Východní konference,
takže je to těžké, a hrát tak dlouho jako Tony,
tolik sezón, na takové úrovni…
s tolika očekáváními každý rok, to je působivé. Velmi.
Tony se nikdy nebál.
Troufl si na většího soupeře, klidně pod nima vletěl do uličky
a stejně skóroval ukáplou slzou. Vždycky byl velmi kreativní.
Někdy, i když víte, že se chystá střílet…
nemůžete s tím nic dělat, protože jeho načasování a šikovnost
jsou mimořádné.
Oblíbil jsem si tu jeho typickou ukáplou slzu.
Tony uměl proniknout pod koš a zakončit mezi pivoty.
To bylo něco, co tehdy možná nebylo tak běžné.
Byl jsem první, kdo se odrážel ze dvou noh a střílel jednoruč.
Spousta hráčů se odrážela z jedné nohy.
Já se odrážel ze dvou
a střílel takovým obloukem, „ukáplou slzou“, a to…
Byl jsem první, kdo střílel takhle, a proto jsem tím známý.
Když jsem byl kluk, bylo to něco, co jsem vyvinul,
abych se dostal nad ty vyšší hráče, kteří měřili 215, 220, 230 cm.
Podařilo se mu pobíhat kolem vysokých hráčů a rychle házet tak,
že jste si mysleli:
„Jakto, že nebyl zablokován?“
A udělal to třikrát, čtyřikrát, pětkrát za zápas.
Bylo to pozoruhodné.
Je to střela, kterou potřebuje každý rozehrávač.
Je velmi těžké ovládat ji dokonale.
Takže jo, určitě bych řekl, že tu střelu asi vynalezl, jo.
SAN ANTONIO SOUKROMÁ TĚLOCVIČNA TONYHO PARKERA
Když chcete být jeden z nejlepších,
musíte být schopen analyzovat svou hru, aby se zlepšila.
Nestačí být jen rychlý. A přišel čas, kdy jsem se chtěl
stát všestranným skvělým hráčem. Vylepšil jsem svou střelbu.
Protože jsem chtěl být jeden z nejlepších. Chtěl jsem být hvězdou All-Star.
V létě roku 2005 změnil styl střelby, aby se posunul dál.
Věděl, že musí hrát ještě mnoho let,
a že jestli chce zůstat na vrcholu, musí se zlepšit.
Jednou z nejtěžších věcí je sebezdokonalování.
On se podíval do zrcadla a řekl: „V tomhle se zlepším.“
Prostě to řekl nahlas a to na mě udělalo dojem.
Někteří lidé by to tajili, protože když selžou, nikdo to neví.
Ještě dva.
2005 TRÉNINKOVÉ CENTRUM SPURS
Teď si jen zadriblujeme.
Driblovat doprava, doleva, nad vymezeným územím.
Pokud můžeš jít tam, kde vyskočíš…
Nemusíš jich dělat moc. Prostě jich udělej šest, ale jdeme.
Nemusí to být v plné rychlosti, ale blíž, protože se zlepšuješ.
Jednou zadribluj doprava.
Zůstaň otočený bokem… a faul.
Mluvil o Tigeru Woodsovi, o tom, jak změnil svůj švih poté,
co vyhrál Tiger Slam. Vyhrál čtyři Grand Slamy a pomyslel si:
„Musím být důslednější v úderech.“ A to mě přesvědčilo.
Byl jsem dvojnásobný šampión NBA a říkal jsem si, že změním svou střelbu.
To bylo děsivé.
Je těžké změnit střelbu. Znamená to změnit svou techniku.
Chytáte a střílíte stejně už 15 let. Pak se všechno musí změnit
a začnete od nuly, jako byste byli zase děti.
Začali jsme jednou rukou. Střelbou jednoruč.
Ladili jsme to jako jeho ukáplou slzu, tak jsme to udělali.
Měl podobný úchop jako u ukáplé slzy.
Oba jsme to poznali, změnili jeho sevření,
a to usnadnilo přizpůsobení.
Po mnoha trénincích
jsem se stal mnohem důslednějším,
díky čemuž jsem byl vybrán na první All-Star zápas v roce 2006.
POTÉ, CO V LÉTĚ 2005 ZMĚNIL STYL SVÉ STŘELBY,
BĚHEM DALŠÍ SEZÓNY DOSÁHL PARKER 55% ÚSPĚŠNOSTI STŘELBY.
NEJLEPŠÍ VÝSLEDEK V TÉTO STATISTICE.
Je chloubou francouzského basketbalu.
Tony Parker se stal potřetí ve své kariéře šampiónem NBA
a byl zvolen MVP celého finále.
Žádný evropský hráč nikdy nedosáhl takového úspěchu.
24,5 BODŮ NA ZÁPAS 57% ÚSPĚŠNOST STŘELBY
Porazili Cavaliers s LeBronem Jamesem.
Ale i se všemi těmi skvělými hráči, které Spurs měli,
Tima Duncana, Manu Ginobiliho, on byl ten, kdo z nich byl ten největší.
Víte, to on zničil Cavaliers.
Podívali se, kdo hrál ve finále,
a řekli: „Dobře, takhle musíme zaútočit.“
To byla Tonyho série a on ji prostě převzal.
Byl to pořád, každý den T. P. Nevěděli, jak na něj.
Myslím, že to všichni pochopili. Bylo to jako: „Musíme hrát na T. P.“
A tak jsme to přes něj hráli.
Asi jeho nejlepší forma, jakou jsem kdy viděl.
Cleveland se snažil udělat všechno.
Aby ho zastavili, snažili se ho clonit, byli na něj dva hráči,
hráli na něj osobku a nic z toho nepomáhalo.
Nech mě tě obejmout.
To je hezké.
MVP…
ve finále NBA v roce 2007…
Tony Parkere, gratulujeme a hodně štěstí.
Byl jsem tam.
Myslel jsem si, že to dají Timu Duncanovi.
Protože to byl Tim Duncan a oni ho dali Tonymu.
Zaslouženě. Byl neuvěřitelný.
Táhne z tebe alkohol.
To bude šampaňské, příteli.
Tohle mi nikdo nikdy nevezme.
Mé jméno bude navždy vyryté na seznamu MVP.
Nepotřeboval to MVP,
aby byl brán jako jeden z předních rozehrávačů ligy.
Už jím byl.
Pro mě to znamená, že jsi nejlepší hráč na světě,
protože jsi dovedl svůj tým k titulu.
Od té doby, co jsem začal svou kariéru a v 19 letech odešel z Francie
do Spojených států, se sem každé léto vracím.
Je to pro mě velmi důležité.
Vždycky říkám, že mám dva domovy.
Ve Spojených státech bude San Antonio vždy mým domovem,
jako ve Francii Lyon.
Chceš šunku? Ano?
Co bys radši, kdyby sis musel vybrat?
Pizzu nebo grilovaný sýr?
Grilovaný sýr a pizzu.
Dobré, že, Liame?
Často byl v bulváru
a já myslela, že pro něj bude lepší soustředit se na sportovní úspěchy.
Předtím byl s hollywoodskou hvězdou a to nikdy není snadné následovat.
I když jsem se s ní osobně nikdy nesrovnávala,
bylo to veřejně probíráno, ať se mi to líbí nebo ne.
Zvlášť když jste mladí, je tu problém legitimity.
Jste s tou celebritou, která je basketbalovou legendou.
Takže vždycky přemýšlíte, jestli to zvládnete.
TONY PARKER A AXELLE SE VZALI 2. SRPNA 2014.
Jsem na ni moc pyšný a je to úžasná máma.
Je matkou mých dvou dětí
a vždycky tu pro mě byla, v časech dobrých i zlých.
Všechna rozhodnutí děláme společně, bez ohledu na to, o co jde,
jeho nový byznys, jeho rozvrh,
jak zvládnout nový život po kariéře, cokoliv.
V ROCE 2019 ZALOŽIL TONY PARKER AKADEMII V LYONU.
Lidi.
Akademie má školící centrum basketbalu,
ale je tam i hudba a tenis.
Chce dát mladým lidem příležitost.
Není tu jen proto, aby zazářil, vyhrál tituly
a přidal to do svého seznamu úspěchů.
Taky chce být zapojený do vzdělávání
a v tom je poznat, že je otcem.
Jsem pro to, aby lidé dělali věci společně,
protože tak velký projekt, jako je tento na akademii,
s klubem mužů a žen, potřebuje, aby byli všichni pohromadě.
Ty hodnoty, které předává, jsou opravdu důležité,
protože dává naději mladým, hlavně akademii, klubu.
Je to velmi důležité pro zemi, kde jste se narodili a vyrostli.
To je mentalita šampióna.
Spousta sportovců se dívá na svůj sport a říká:
„Fajn, končím s tímhle sportem. Je velmi těžké od tohoto sportu odejít.
Nevím, co budu dělat potom.“
Zatímco Tony dokázal přejít takhle.
Tak to dělají šampióni. Podívají se na to a řeknou: „Byl to skvělý běh.
Kariéra byla úžasná, ale teď se musím soustředit na další věc,
stejně jako jsem se soustředil při hře.“
A on to dokázal
a to je největší důkaz jeho povahy šampióna.
Je to zajímavý člověk, co se týče přijímání informace a znalosti,
vidíte ho stále o něčem přemýšlet,
nejen přímo tady, právě teď.
A co budoucnost?
Co za tři roky? A co za pět let?
Jak to bude vypadat?
OD ROKU 2014 VLASTNÍ TONY PARKER ASVEL, FRANCOUZSKÝ BASKETBALOVÝ KLUB.
V ROCE 2017 KOUPIL TAKÉ ŽENSKÝ TÝM.
ASVEL je legendární francouzský klub. Ale něco to potřebovalo, vylepšení.
ASVEL měl problém znovu navázat na dny své slávy
a příchod Tonyho Parkera to změnil.
Dnes je ASVEL hnací silou francouzského basketbalu.
VÍTĚZ FRANCOUZSKÝ POHÁR 2019
Jak je, trenére? Dobrá práce.
Šéf!
Vždycky budete borci. Dobrá práce.
Je to částečně osud.
Zdálo by se, že to není jeho parketa.
Ale on se narodil s tímto darem,
s tímto darem vítězit a…
opravdu pozvednout basketbal, francouzský basketbal, ve všech ohledech,
do nových výšin.
V ROCE 2019 SE ŽENSKÝ TÝM ASVELU STAL FRANCOUZSKÝMI ŠAMPIÓNY.
MUŽSKÝ TÝM VYHRÁL FRANCOUZSKOU LIGU I POHÁR.
Jeho kariéra po kariéře začala už během jeho kariéry.
Je generální manažer. Je prezident.
Pamatuju si, jak jsem s ním mluvil o tom, jak bylo těžké vyhodit trenéra.
Vstává v šest ráno a sleduje zápasy.
Převzal hodně z myšlení Spurs…
jak pracovat v kanceláři. Nepřekvapilo by mě,
kdyby nakonec pracoval pro Spurs.
Možná jednoho dne nahradí R. C. Buforda,
když se rozhodne jít do důchodu jako prezident a manažer týmu.
V NBA teď není nikdo,
kdo by na to byl jako hráč připravený líp než on.
Myslím, že Tony Parker udělá cokoliv.
Nemá žádné hranice. V basketbalu je taky neměl.
Ví, že to byl francouzský basketbal, který mu dal základ pro to,
aby se stal tím, kým se stal, a vždy to chtěl Francii vrátit.
Vždycky jsem bral roli velvyslance francouzského basketbalu vážně.
Vlastně to byla moje mise…
zkusit to a pozvednout laťku francouzského basketbalu.
Kolik znáte hráčů, kteří hrají v playoff NBA,
vyhrají titul a jdou reprezentovat svou zemi?
Nula, ani jednoho.
Tony by nenechal francouzský tým odpočinout,
dokud by nezískali titul. To je jisté. Bylo to dané.
Vždycky to tak bylo, vytesáno do kamene, na 100 %.
Od začátku své kariéry ušel kus cesty, když se tehdy soustředil jen sám na sebe.
A nakonec pochopil,
že i když byl skvělý hráč, potřeboval ostatní.
V roce 2009 jsem o tom s Vincentem Colletem hodně mluvil,
protože to bylo šest sedm let, co jsem se přidal k francouzskému týmu
a pořád jsme nic nevyhráli, jen bronzovou medaili.
Dal jsem mu jako příklad Johna Wayna z filmů,
jak ho na začátku opravdu nevidíte.
Na začátku vidíte jen vedlejší postavy
a ta hvězda se ukáže jen tehdy, když je potřeba zazářit.
Řekl jsem mu, že když bude hrát od začátku sám,
i kdyby uspěl,
nebyla by to ta správná cesta
pro stanovení tempa týmu jako celku.
Bylo to o tom,
aby lépe vnímal ty konkrétní chvíle,
kdy se bez něj tým obejde,
stejně jako ty chvíle, kdy se bez něj neobejdou.
Myslím, že ten rozhovor byl opravdu důležitý,
a moje odpověď byla samozřejmě velmi prostá.
„Chci vyhrát medaili.“ A byl jsem připravený udělat cokoliv.
Ano, byla to každodenní dřina,
ale pro mě to bylo velmi důležité,
protože jsem chtěl uspět s francouzským týmem.
V roce 2007 mi řekl:
„Vyměnil bych jeden svůj titul z NBA
za získání medailí a zlaté medaile s mým národním týmem.“
Kvůli němu jsem musel čekat tak dlouho, abych s francouzským týmem vyhrál.
Setkali jsme se s generací úžasných španělských hráčů,
možná nejlepších v dějinách evropského basketbalu.
Kdyby neexistoval španělský tým, vyhráli bychom deset, 11 medailí.
Každý zápas proti Španělsku byl velký.
I když to byl jen přátelák,
pro nás to bylo, jako bychom hráli na Euru nebo na olympiádě.
Bylo to intenzivní.
Myslím, že rivalita mezi Francií a Španělskem existovala vždycky,
nejen v basketbalu, ale i v mnoha dalších sportech
a vždy tam bylo hodně napětí.
Před zápasem, ve všem, co ho obklopuje, v tisku.
Mezi hráči bylo velké napětí, dva týmy toužící po vítězství.
Tohle je přátelské utkání.
Když zkoušíte vyhrát, jste…
Basket je kontaktní sport. Semtam dostanete.
Skvěle ho našel… A to je nesportovní faul Rudyho.
Chytil ho kolem krku.
Rudy Fernández je vyloučen za nesportovní faul.
Oprávněně.
Chápu, že tam byla nějaká frustrace,
z jejich strany určitě, protože jsme dokázali být úspěšní.
Obvykle vyhrává lepší tým
a myslím, že to, že jsme vyhráli tolikrát,
z nás udělalo lepší tým.
Mají víc medailí než my, víc těch zlatých.
Motivovali mě, abych se stal lepším hráčem,
abych byl každé léto s francouzským týmem, neboť jsem je chtěl porazit.
20. ZÁŘÍ 2013 FRANCIE HRAJE SE ŠPANĚLSKEM V SEMIFINÁLE EURA
Před zápasem jsme si slíbili,
že ať se stane cokoliv, nebudeme se bát.
Už v prvním poločase bylo jasné,
že se naši démoni vrátili, aby nás strašili. Drželi jsme se zpátky.
A kdyby nás Tony v prvním poločase nepodržel,
úplně by nás roznesli.
V tu chvíli existoval jediný člověk,
který mohl promluvit v šatně, a to udělal.
„MUSÍME SE PROBRAT, CHLAPI!
VÁŽNĚ, HRAJEME, JAKO BYCHOM SE NĚČEHO BÁLI.“
Zůstal jsem na chodbě.
Nedostal jsem se do šatny. Chtěl jsem to všechno hráčům říct.
Když jsem se tam dostal, on už to udělal, svými vlastními slovy.
„VYHRÁVAJÍ, PROTOŽE SI MYSLÍ, ŽE JSME NA HOVNO!
VIDÍTE TO V JEJICH TVÁŘÍCH… CHOVAJÍ SE K NÁM JAKO KE SRAČKÁM!
JE MI JEDNO, CO SE STANE VE DRUHÉ PŮLCE. I KDYŽ PROHRAJEME,
HRAJEME S HRDOSTÍ! A HRAJEME TVRDĚ!“
To, jak s nimi mluvil, bylo tak syrové,
že to na tým fungovalo opravdu jako spouštěč.
Je to proto, že po určité době už vás nebaví odrážet ty španělské útoky.
Věci se vyřeší samy.
Myslím, že ten projev opravdu shrnul mou kariéru ve francouzském týmu.
Mluvil jsem od srdce a strašně jsem chtěl vyhrát.
Když se vrátili zpátky na hřiště, byli jiným týmem.
A to byla velká chvíle, ano.
Hráli jsme mnohem lépe.
Otevřeli jsme si cestu, abychom hráli ve finále a vyhráli titul.
FINÁLE - EURO 2013 FRANCIE - LITVA 80:66
Byl to jeden z mých snů, samozřejmě. Je to titul, který mi chyběl.
Kruh se uzavřel.
Byla to prostě radost, výbuch.
Asi jsem zničil gauč, protože to napětí v domě bylo nesnesitelné.
Byli jsme tam všichni, celá rodina a jen jsme říkali: „Páni.“
Zazpíváme tu písničku „Kdo neskáče, není Francouz“!
Jestli neskáčeš, nejsi Francouz!
Myslím, že to pro Tonyho bylo důležité.
Důležité pro jeho seznam úspěchů zapsání se do historie…
francouzského basketbalu.
Chtěl to pro Francii tak moc, takže ano, byl to skvělý okamžik.
Začínal v roce 2003 ve Švédsku.
Každý rok bojoval…
a tak vyhrál…
pro francouzský tým?
Skvělé.
FRANCIE VYHRÁLA PRVNÍ ZLATOU MEDAILI V MEZINÁRODNÍM BASKETBALU.
3. ŘÍJNA 2019 - TONY PARKER OBDRŽEL FRANCOUZSKÝ NÁRODNÍ ŘÁD ZA ZÁSLUHY
NA POČEST CELÉ JEHO KARIÉRY.
Muhammad Ali říkával…
„Šampióni“, a je jich tu spousta,
„nejsou v tělocvičnách.
Šampióni pocházejí z něčeho, co mají v sobě.
Touha, sen, vize.
Musí mít schopnosti“, které máš,
„a vůli.
Ale vůle musí být silnější než schopnosti.“
Tony Parkerere, jménem prezidenta Francouzské republiky,
a mocí mně svěřenou,
ti uděluji Francouzský Národní řád za zásluhy.
Když jsem byl malý, nikdy mě nenapadlo, že bych něco takového dostal.
Ani jsem nevěděl, že to existuje, mám-li být upřímný.
Jen jsem chtěl být basketbalistou.
Mým idolem byl Michael Jordan
a chtěl jsem dokázat to, co on,
a dosáhnout těch hranic.
To byla moje motivace,
protože jsem měl bezpodmínečnou podporu svého otce,
díky němuž jsem měl to odhodlání stát se úspěšným sportovcem.
Děkuji za podporu i své mámě a bratrům.
Snažím se na ně nedívat, protože jinak budu…
Všichni, které miluju, jsou tady, takže to není snadné.
Potřebuju chvilku.
ŠANGHAJ
21. ZÁŘÍ 2019 EXHIBIČNÍ ZÁPAS S MANU GINOBILIM
Do toho, Spurs, do toho!
Lidi tady milují basketbal. Jsou tak vášniví,
že se cítím jako rocková hvězda. Jsou do toho tak zapálení.
Přihrává míč zpět Tonymu Parkerovi!
Do Číny jezdím přes deset let.
Mám tu hodně podnikatelských zájmů. Čína, to je velký milostný příběh.
Parker III. Zažehni explozivní rychlost. Globální partner Feimy FIBA,
PEAK. I can play.
- Děkuju, Tony. - Děkuju.
Moc ti děkuju.
Díky PEAKU jsem se v Číně velmi proslavil.
Mají 6 000 obchodů
a já jsem jejich hráč číslo jedna, takže mi dělají skvělou reklamu.
Když mi bylo 17, podepsal jsem smlouvu s Nike
a zůstal jsem u nich 13 let.
A když mi bylo 30, udělal mi PEAK obrovskou nabídku.
Tak jsem to přijal a začalo velké dobrodružství.
Pořád vyrábějí boty s jeho jménem,
i když už je v důchodu. Jediný, kdo mě napadá,
jehož boty se pro něj stále vyrábějí, i když je v důchodu,
je Michael Jordan.
FRANCOUZSKÉ LYCEUM V ŠANGHAJI
Být hvězdou v Číně je pro něj bonus, pokud jde o budoucí byznys.
Když jsem byl mladý, v sedmnácti letech
jsem si musel vybrat mezi basketbalem a školou.
To se mi hodilo, protože jsem byl úspěšný sportovec,
ale moc dobře vím, že 95 % mladých lidí nebude mít takový úspěch.
Proto jsem se rozhodl založit školu,
která by nabídla alternativní řešení
a možnost pro děti, které to nezvládnou.
Síla sportu je úžasná, i to, jak můžete ovlivnit mladé lidi.
Pro mě je to jeden z nejlepších komplimentů, které mi kdo může dát,
být dobrým průkopníkem francouzského basketbalu,
inspirovat novou generaci.
Když jsem přijel do San Antonia, byl tam Gregg Popovich.
Byl tam David Robinson, Tim Duncan, Manu Ginobili.
Jsou starší než já,
takže z úcty je správné, že počkáte na svůj čas.
A vzpomínám si, jak si mě v roce 2011 Pop zavolal do kanceláře a povídá:
„Sledoval jsem tě s francouzským týmem přes léto,
a viděl jsem, jak jsi mluvil se svými spoluhráči.
Četl jsem rozhovory o tom, jak jsi chodil do jejich pokojů,
abys je motivoval, mluvil s nimi.
Myslím, že je načase, aby ti to Tim Duncan předal,
takže tohle teď bude tvůj tým
a to, co děláte s francouzským týmem je to, co musíš udělat se Spurs.“
A to se stalo.
A Tima Duncana nemají venku… Parker skóruje! Páni!
Býval jsem páté kolo u vozu.
Od té chvíle to byl můj tým. Byl jsem jejich franšízovým hráčem,
jak se říká ve Spojených státech.
Tehdy lidé začali říkat,
že jsem budoucí člen Síně slávy.
Byl jsem zvolen do pětky nejlepších hráčů v NBA.
Pro mě to byly nejlepší sezóny v NBA.
TONY PARKER NEDOTKNUTELNÝ
TONY PARKER V ZÁKLADNÍ ČÁSTI DOMINOVAL
A DAL SPURS NADĚJI NA NOVÝ TITUL.
Myslím, že Pop nechal Tonyho hrát
a dal mu trochu víc svobody, větší vliv na hřišti,
než tomu bylo, když mu bylo 19 let, kdy měl opravdu krátké vodítko.
Skutečnost, že zůstali spolu, podle mě vytvořila pouto,
které je těžké najít.
Víte, změnilo se to. Na začátku byl respektován za svůj talent.
A uměl si odehrát to svoje, ale to by mělo být automatické.
Ale jak se zdokonalil v rozhodování,
co by ten hráč mohl potřebovat přístupově, nebo co by ten hráč mohl potřebovat,
tak v tom se zdokonalil.
Nakonec byl mentorem příchozích mladších hráčů.
Byla to jedna z nejcennějších věcí, co jsem ve sportu zažil,
protože když jste s někým tak dlouho… S Manuem a Timem to bylo stejné.
Když je vidíte jako lidi růst
a projít s vámi vzestupy a pády,
to v průběhu času hodně znamená.
INSPIROVÁNI SVÝM NOVÝM VŮDCEM
TO SPURS DOTÁHLI AŽ DO FINÁLE V ROCE 2013 A 2014.
JEJICH SOUPEŘI, MIAMI HEAT LEBRONA JAMESE.
…chytí, bude to trojka!
Nebude. Bosh doskakuje, zpátky k Allenovi.
Jeho trojka, bum!
A pět sekund do konce je vyrovnáno!
V roce 2013 jsme ve finále byli skoro šampióni.
Začali vytahovat kordóny. Připravili pohár.
Byli připraveni na ceremoniál.
Pak, pár vteřin před koncem,
Ray Allen z rohu střílí trojku.
Kvůli těm třem bodům jsme se v tom roce nestali šampióny.
To nás poté skutečně motivovalo k téměř dokonalé sezóně.
Jste tak blízko k titulu, pak se vrátíte a hrajete ve stejném týmu.
V roce 2014 to byl asi ten nejlepší basket,
co jsme se Spurs kdy hráli.
Ukázalo to naši schopnost odrazit se zpět. Bylo to úžasné.
Vítejte v San Antoniu v Texasu,
kde pokračuje finále NBA 2014
a dnes večer by se mohlo rozhodnout.
Byli jsme dobře známí svou obranou.
Hrajete na půlce hřiště s Timem Duncanem, takže je to možná trochu míň sexy.
Ale fungovalo to a my vyhrávali.
Ale rozhodně v roce 2014, když mě Pop nechal vést tým…
všechno se točilo kolem mě. Všechny naše signály začínaly u mě.
Snažili jsme se využít mých schopností.
Takže jsme v roce 2014 byli na špici naší hry.
Je pravda, že v tomto finále a ve všech playoff
jsme hráli náš nejlepší basketbal.
…zakončil. Smeč levou rukou.
Moc jsem si ty chvíle užíval, protože to trvalo sedm let
získat další titul.
Bylo to jako věčnost. Pamatuju si každou chvíli.
Přišli se podívat všichni mí přátelé, celá moje rodina.
Mohlo to být naposledy, co jsme se mohli stát šampióny NBA.
Všichni tam museli být.
Jsme šampióni!
Jsme… Jsme šampióni!
Když se podíváte na historii a na hráče, kteří vyhráli čtyři tituly,
ten seznam je velmi krátký.
Někdy je pro mě těžké,
když tam vidím své jméno a pomyslím si,
že zažívám něco neuvěřitelného
a užívám si každou chvíli.
A vyhrál jsem s Borisem.
Proto je ten příběh ještě krásnější,
s ním jsem se stal juniorským evropským šampiónem.
Pak jsme spolu byli mistři Evropy.
Pak jsme byli šampióni NBA.
Je to jako sen z dětství,
kdy jsme spolu chodili do třídy na INSEPU.
Kdybyste mi řekli, že toho všeho dosáhneme, řekl bych…
„To si nemyslím!“
JEDNOSMĚRKA
10. ČERVNA 2019
Teď, po 18 sezónách a čtyřech titulech z NBA,
Tony Parker, budoucí člen Síně slávy, oznámil odchod.
Sedmnáct z těchto 18 sezón strávil v San Antoniu,
zatímco svou poslední sezónu hrál s Charlotte Hornets.
Upřímně jsem byl hodně překvapen…
protože poslední zápas s Charlotte, byl proti nám, Orlandu.
Nehrál,
takže, jo, překvapilo mě to.
Rád bych ho viděl odejít ze Spurs tím,
že by udělal něco hodného oslavy.
Myslel jsem si, že se Spurs podepíše další rok
a ukončí tam kariéru.
Rozhodně jsem hodně lidí překvapil svým rozhodnutím.
Samozřejmě, sportovci,
většina z nich říká, že musíte hrát,
dokud už nebudete moct chodit, dokud to vaše tělo už nezvládne.
Vzhledem k té sezóně,
kdy jsem měl statisticky lepší období, než před rokem,
si mysleli, že můžu hrát dál.
A mému agentovi volalo hodně týmů.
Mohl jsem se vrátit ke Spurs. Samozřejmě jsme o tom mluvili.
Ale nevím. Říkal jsem si, že už to není stejné.
A tak jsem se vždycky vracel ke svému konečnému rozhodnutí,
které bylo: „No tak, půjdu do důchodu.“
Když strávíte 20 let v neustálé kondici,
řekněme ve špičkové formě,
je pravda, že mé tělo si rádo odpočine,
dá si sýr nebo víno. Myslím, že mému tělu se to líbí.
11. LISTOPADU 2019 NA POČEST JEHO KARIÉRY
SE SAN ANTONIO SPURS ROZHODLO VYŘADIT ČÍSLO DEVĚT TONYHO PARKERA.
DÍKY TONY
Nikdy jsem si takovou kariéru nepředstavoval.
Nikdy bych o tom nesnil. Bylo to docela neskutečné.
Všichni tvrdě pracují, aby zanechali nějakou stopu,
zanechali nějaký odkaz. To chceme všichni.
Že jo? Chceme, aby si lidé pamatovali, co jsme tu dělali, proč jsme tu byli.
A když máte tam nahoře svůj dres,
lidi se na něj vždycky podívají a budou myslet na to,
co jste znamenali pro ten tým, pro město.
Žádný fanoušek se nepodívá na ten dres a neřekne:
„Člověče, pamatuju si, jak to zvoral.“
Lidé se budou dívat na ten dres a pamatovat si ten dopad,
který měl pro tento tým a tohle město.
Ahoj všichni, jak se máte? Nemůžu se pozdravit se všemi.
- Všechno v pohodě? Užijte si to. - Ano.
Děkujeme, Tony!
Jsem na něj hrdý.
Jsem na něj hrdý kvůli tomu, kým se stal.
Jsem na něj hrdý kvůli tomu, co dělá,
a i teď, jak se pořád věnuje basketbalu.
Jsem něco jako starší brácha
a hodně to pro mě znamená. Je vidět, odkud pochází.
Mám takovou radost a jsem na Tonyho pyšnej.
Dostanete suvenýr.
- Nehýbat. - Naposledy.
Je to velká čest, protože nikdo jiný v San Antoniu
nebude moci použít číslo devět.
A jeho dres v té hale bude navždy.
Pořádně oslavíme našeho přítele.
Prokážeme mu uznání za jeho práci,
uznání za to, co za celé ty roky udělal.
Nechci znevažovat ostatní, nebo je podceňovat,
ale potrvá dlouho, než uvidíme francouzského basketbalistu
dokázat to, co Tony. Určitě budu mrtvej.
Když jsem viděl Francouze hrát v NBA…
dělalo mi to radost.
Ale vše, čeho dosáhl, je prostě šílené.
- Teď? - Ne, máš čas.
Až skončí zápas.
- Do toho, protože to začíná. - Patnáct minut, že?
- Je to neuvěřitelné. - Proč?
Je to všechno, člověče.
Přišel jsem do haly a uviděl to černé místo pod stropem.
Před proslovem se mi začaly třást nohy.
Začnete si říkat, že byste trochu chtěli ovládat své emoce,
protože jsem nechtěl zažít to, co u Národního řádu za zásluhy,
kdy jsem nemohl mluvit.
Cvičil jsem si proslov a začaly se mi třást nohy.
- Říkal jsem si, že zajdu na drink. - Dobrý nápad.
To nic.
TP9 - ŠAMPIÓN NBA - MVP FINÁLE 4 045 BODŮ V PLAYOFF - DÍKY TONY
Jsi v pořádku?
- Dobře, jdeme na to. Tudy. - Jsi v pořádku?
- Tati! - Jsi hodnej?
Kde jsi byl, tati?
Byl jsem tam, s kamarády.
Je tu slavnostní vyřazení dresu Tonyho Parkera.
Prosím, přivítejte…
Tonyho Parkera!
Když tam vejdete
a 20 000 lidí vám tleská a projevuje úctu
a tolik lásky…
opravdu to zasáhne vaše srdce.
Jsem někdo, kdo je velmi vděčný,
a cítit to bylo neskutečné.
Tony, já…
Chci se omluvit za to všechno fyzické a psychické týrání,
které jsem ti za celou tu dobu prováděl.
Taky ze mě udělal lepšího člověka. Funguje to oboustranně.
Ale když jste k někomu upřímný,
a vědí, že vám na nich opravdu záleží,
a můžete kritizovat, ale pak jim dáte ruku kolem ramen
a oni vědí, že vám na věcech záleží i mimo hřiště,
když můžete mluvit o jiných věcech než o basketbalu…
Malý francouzský kluk, od kterého jsem nic nečekal,
se stane jedním z mých nejlepších spoluhráčů
a mých nejlepších přátel
a myslím, že to je na tom to nejlepší.
Přátelství a to pouto je to, co mám nejradši.
Taky vás mám rád a budeme spolu navždy.
Navždy jsme změnili historii našeho sportu.
Je to poprvé, co jsem si uvědomil,
čeho všeho jsme spolu s Timem a Manuem dosáhli.
V tuto chvíli, prosím, nasměrujte svou pozornost na severní stranu
Centra AT&T,
kde navždy uctíme číslo devět.
Je to patnáctiletý kluk,
který snil o zanechání… stopy…
v basketbalu a to udělal.
Ještě jednou zatleskejte naší devítce. Tony Parker!
Rozhlédla jsem se a pomyslela si:
„Páni, to je jeho dres, vidíte?“
Bylo to dojemné.
Ještě jednou naposledy, všichni dohromady.
Raz, dva, tři.
Do toho, Spurs, do toho!
Děkuju vám!
- Je to tamhle. - Takže já jsem támhle?
- Přísahám, je to výborné… - Vždyť jdu.
SOUKROMÁ PÁRTY U TONYHO PARKERA
Rád jsem s přáteli. Tak jsem se rozhodl pozvat všechny.
Pozvat 250 lidí.
To je spousta letenek!
Maître Gims, čau chlape.
Díky moc, příteli.
Nesnášel jsem…
když můj syn viděl tuhle mou stránku. Říkal jsem si: „No tak.“
- Člověče… - To je vtipný.
Byl jsem šťastný, spokojený.
Protože to byla oslava pro všechny, nejen pro mě.
Všichni v mé kariéře hráli roli.
A bylo to neskutečné.
Chci vám poděkovat z celého srdce,
všem, kteří přispěli.
Protože tohle je současnost.
Tony!
Ať žiješ dlouhý život. Jsi legenda, Tony.
Vrátíme se spolu do Konga!
Tři, dva, jedna, jdeme na to!
VĚNOVÁNO PAMÁTCE KOBE BRYANTA 1978-2020
Podívej se na to!
A je to, týme.
To je šílený.
Štípnul mě!
Překlad titulků: Veronika Pešková