Downloaded from YTS.MX
NETFLIX PRÆSENTERER
Official YIFY movies site: YTS.MX
Efter 18 sæsoner og fire NBA-mesterskaber
meddeler stjernen Tony Parker, at han går på pension.
Se den erobring fra Tony Parker, der spiller den bold perfekt.
Tony med et slam dunk!
Som barn drømte jeg om NBA.
Men aldrig om at vinde NBA, eller at mit trøjenummer ville udgå.
Mestre, gutter. Mestre!
Arbejde, disciplin, ambitioner.
Han vandt min respekt.
Den lille franskmand, Tony Parker, vil være stor.
Jeg har altid villet spille i NBA.
Det er verdens største og bedste basketball-liga.
Han åbnede mange døre.
Hvis du ikke hopper, er du ikke fransk!
Han var enestående fra begyndelsen.
Han er ægte sanantonianer med fransk accent!
Han er ikke en ego-spiller. Man kan lide ham.
Han er en klog spiller. Det må jeg være forberedt på.
Sikke et skud fra Parker!
TP9! Tillykke! Du ved, jeg elsker dig.
Han er en vinder.
Vi er mestre!
Jeg ved, at de sidste 20 år
har overgået min vildeste fantasi.
Han er kommet og passer godt ind.
San Antonio Spurs vælger Tony Parker.
Kampen er slut!
Kaptajnen for det franske baskethold, Tony Parker, er blevet slået til ridder.
Sikke en oplevelse!
Han kan være stolt af sin karriere, for han har skrevet fransk historie
men også NBA-historie,
så det er flot!
Jeg var stolt af ham.
Det er mit hjem.
Jeg har opnået alt det, jeg ville opnå med basketball,
så jeg har det godt.
Jeg var klar til noget nyt.
TONY PARKER SPILLEDE 1,254 NBA-KAMPE
HAN VANDT 4 TITLER MED SAN ANTONIO SPURS.
HAN VANDT ALL-STAR PLAYER 6 GANGE OG VAR MVP I 2007-SLUTSPILLET.
Tony har vundet meget
og været en af de bedste point guards i ligaen i lang tid.
Jeg tror, han vil blive set som en fyr, der
hjalp med at ændre NBA fra…
Til en mere international sport.
For mig er der Michael Jordan og så alle andre.
I fransk basketball er der Tony Parker og alle andre.
Så enkelt er det.
SOM SØN AF EN HOLLANDSK MOR OG AMERIKANSK FAR, DER SPILLEDE BASKETBALL I EUROPA,
BLEV TONY PARKER FØDT D. 17. MAJ 1982 I BRUGGE, BELGIEN.
HAN HAR TO YNGRE BRØDRE, TJ OG PIERRE.
Hans far var en god spiller, så hans elskede basket fra starten.
TONY PARKERS MOR
…venstrehåndet under kurven, men han rammer ikke, og her kommer Parker.
Her kommer han, og bang!
De små drenge tog til alle kampene,
og ja, basketball var vores liv.
Tiden er ved at løbe ud. Fortsætter. Til Parker.
Han trækker sig op. Og spændingen…
Jeg voksede op med det bedste fra to verdener.
Jeg prøvede at lære af begge verdener med en europæisk mor
og en amerikansk far.
Den amerikanske side handler om at have masser af selvtillid,
at intet er umuligt og altid være positiv.
Og min mor holdt mine ben på jorden,
når det gik godt, og hjalp mig, når det gik skidt.
At finde balancen, den perfekte mellemgrund.
Jeg blandede min egen stærke cocktail,
og sådan blev min mentalitet skabt.
SOM TIÅRIG UNDERSKRIVER TONY SIN FØRSTE KONTRAKT MED FÉCAMP, NORMANDIET.
Jeg var altid med ham, fra han var seks til 14 år.
Vi tog aldrig på ferie. Vi tog på basketlejr.
TONY PARKERS FAR
Min far opdragede os meget strengt.
Men jeg tror, at med tre drenge…
I starten var min mor der ikke. Hun skulle tilbage til Holland.
Jeg tror, min far gjorde sit bedste. Det gav os disciplin og karakter.
Min vindende mentalitet tror jeg, jeg har fra min far.
Den her kamp er Chicago mod San Antonio.
Til jul tog jeg hjem. Det var i Michael Jordan-æraen.
Han gjorde det! Michael ryster fingeren!
Jeg ringede for at skaffe pladser.
Tony var ti, Terrence var otte, og Pierre var seks.
Her er en kaboom!
Han var mit idol, da jeg var barn.
Der hang plakater af ham på mit værelse,
og jeg ville være som ham og spille i NBA.
Chicago tager føringen.
Han siger, han som barn så mig i Chicago,
så at se ham udvikle sig og få en fantastisk karriere,
det gør mig glad.
At kende ham og kunne kalde ham en ven er endnu bedre.
Der er to tilbage.
Nu er der en. Her er Jordan!
Så er det afgjort!
Jeg tror, han ser en leder.
Han ser en, der passer på sit hold
og sørger for, at de vinder, ved at gøre ting retfærdigt.
Den tanke om, at "intet kan ramme mig".
Jeg fik mulighed for at træne over for ham i 1997.
Det var første gang, jeg havde set en så dominerende ung spiller.
Jeg var på den modsatte bænk. Jeg havde et ungt hold.
Og han havde total kontrol over bolden.
Han spillede så hurtigt, at han scorede layups igen og igen.
Han gjorde, hvad han ville.
Selvom han er mindre end de andre, er han bedre.
Han er altid foran.
Farten er ikke kun på banen men også i hans karriere i det hele taget.
Han er altid foran sin generation.
6. JULI 2018
TONY PARKER FORBEREDER SIG PÅ SIN KARRIERES SIDSTE SÆSON.
Her er Chelsea Torres med sportsnyhederne på KRIS 6.
Det har været en underlig sæson for Spurs-fans og ikke så sjov,
og nu kommer prikken over i'et.
Efter 17 sæsoner hos Spurs
er det bekræftet, at Tony Parker har skrevet kontrakt med Charlotte Hornets.
Kontrakten er på to år for 10 millioner dollars.
Efter sigende ringede Parker til Pop og fortalte nyheden.
Det var den rigtige beslutning,
for i San Antonio havde det været sværere.
Charlotte Hornets gav mig en rigtig rolle.
Jeg vidste, basket aldrig ville blive det samme.
Jeg ville til Charlotte for at få en rigtigt god sæson
og virkeligt spille og vise, at jeg var tilbage på højt plan.
Måske følte han, det var tid til at gøre noget andet.
Og i San Antonio
havde det været svært bare at sidde på bænken.
Måske lidt lettere at gøre det i Charlotte.
De tilbød flere penge, så han tog derhen,
men hvis du spurgte alle nu fra Spurs og Tonys side,
ville de måske sige: "Vi ville ønske, han bare kom tilbage."
Han blev ikke i San Antonio,
for han følte ikke, Spurs' seneste tilbud viste respekt.
Han blev tilbudt tredje point guard.
Men han ville vise, han stadig kunne spille.
Og kunne det ikke være hos Spurs, måtte det være et andet sted.
SIDEN 2010 HAR MICHAEL JORDAN EJET CHARLOTTE BOBCATS,
NU CHARLOTTE HORNETS.
Det skete ret hurtigt. Jordan ringede,
og han var glad og ville have mig med.
For mig var det som at slutte ringen,
og det er sjovt, at jeg spillede min sidste NBA-sæson for hans klub.
Det var opkaldet, der ændrede alt.
Det var hans store idol,
der fik ham overtalt til at flytte.
Laver du sjov?
Jeg kom ind i omklædningsrummet. Du spiste.
Jeg kommer tilbage efter træning, og du spiser stadigvæk.
Fra den første træning, efter fem minutter råbte og råbte han efter mig.
Jeg tror, han ville vise med det samme, hvem han var, og hvad han ville.
Han bragte et stort lederskab med sig.
En, der forstår, hvordan vi skal se ud som hold,
og forstår ansvar, disciplin og struktur.
TRÆNER
Mange af os har set Tony Parker som yngre.
Vi ved, at noget af det sværeste i den her liga
er at vinde mesterskaber, og han har fire.
Han har hjulpet mig med at forbedre mit spil, især mentalt.
Han har en frygtløshed med og en vinderattitude.
Han hjalp med at ændre kulturen her.
Det er ikke nemt at blive gammel.
Kroppen reagerer ikke, som den plejer.
Den er ikke så hurtig eller så eksplosiv.
Så man må tilpasse sig.
Man må blive ved med at arbejde og gøre ting
og spille mere med hjernen, med erfaring,
og gøre det til ens fordel.
I 1997 REJSER 15-ÅRIGE TONY PARKER FRA NORMANDIET
TIL INSEP, FRANKRIGS SKOLE FOR BASKETTALENTER.
Da jeg ankom til INSEP,
var jeg i min mors Citroën 2CV, så sådan lærte jeg campus at kende.
De havde nær ikke optaget mig,
fordi de syntes, jeg var for lille og tynd.
Hvordan går det? Alt vel?
-Hej. -Hej.
Der var andre med mere talent end mig.
Men på et punkt var jeg bedst.
Det var mentalt.
-Hej, hvordan går det? -Godt, og dig?
Han var allerede kendt i ungdomskategorien som et stort talent,
som den bedste i sin generation.
Så da jeg kom til INSEP, havde jeg selvfølgelig allerede hørt om ham.
Jeg husker vores første træning, første gang vi spillede mod hinanden.
Han mistede sin markør, fik bolden og scorede uden problemer.
Med en hånd kom han over mit hoved,
så det satte sig i mig dengang.
Har han brug for at bryde gennem en mur, så det gør han. Han var lille dengang,
men han kunne score mod meget større spillere.
Hver gang, han scorede, endte han på gulvet.
Hver gang, han skød, endte han på gulvet,
og vi forstod ikke, han ikke kom til skade.
Han rejste sig altid. Det var bare sådan, han spillede.
Dengang i 1998 vidste han, hvad han ville.
Han vidste, han ville med i NBA. Han ville gå hele vejen
og blive anerkendt internationalt.
Han har altid vidst, at hvis man arbejder hårdt, bliver man belønnet.
Når vi skulle arbejde om sommeren,
og jeg var på atletikbanen og skulle træne i to uger,
var vi 15 den første dag.
Den anden dag var vi kun ni.
På den tredje var vi seks, og kun mig den fjerde.
Jeg tænkte: "Jeg er bare anderledes. Jeg har mere disciplin."
Jeg har altid arbejdet hårdere.
At nogle kan have syntes,
at Tony var arrogant dengang, overrasker mig ikke.
Jeg så meget tidligt den urokkelige tro,
han havde på sig selv og sine mål, og han skammede sig ikke over det.
Jeg indså det ikke dengang, for når man er 15-16
og har en passion og et stort hjerte,
taler man fra hjertet og fortæller om sine mål.
Jeg ville bare dele min passion.
23. JULI 2000 DIAW, TURIAF OG PARKER NÅR
TIL FINALEN I EM MED DET FRANSKE UNGDOMSLANDSHOLD.
DE MØDER KROATIEN, DER ER PÅ HJEMMEBANE.
Det var startskuddet. Der blev ilden tændt i mig,
og jeg lovede mig selv, at jeg ville vinde titlen for Frankrig.
Vi er 17-18 år.
Vi begynder vores professionelle karrierer.
Vores forældre er på tribunen,
fem eller seks stykker i en sal med 5,000 mennesker.
Lige før, jeg gik på banen, sagde træneren: "Løb … og scor et mål".
Seks sekunder til den europæiske titel. Frappeau kommer ind. Han er alene… Mål!
FINALE - UNGDOMS-EM 2000 FRANKRIG - KROATIEN 65-64
Det var en følelse af total ekstase,
der overvældede os.
Mestre, gutter. Mestre!
Vi var en gruppe venner,
uden bekymringer, intetanende.
Det er starten på en smuk historie med venskaber for livet.
Mesterskabet i 2000 cementerede alle de drømme,
alle de samtaler klokken to om morgenen.
Vi skal i skole om fire eller fem timer, men vi taler om livet.
Tony viste os sin notesbog med Michael Jordan.
"Vi vinder en dag. Vi gør det."
Og vi siger: "Ja."
Sådan noget, man husker resten af livet.
Ud i bad!
EFTER INCEP BEGYNDTE TONY PARKER SIN KARRIERE I FRANKRIG HOS PSG-RACING.
HAN SPILLEDE TO SÆSONER FOR DEM MELLEM 1999 OG 2001,
INDEN HAN REJSTE TIL USA.
Kampens spiller, Tony Parker, er kun 17 år og fransk basketballs store håb.
Hastighed, modangreb, overgange. Det handler mit spil om.
Det er derfor, det amerikanske spil er min stil.
I 2001 BESLUTTER TONY PARKER AT MELDE SIG TIL NBA-UDVÆLGELSEN.
SAN ANTONIO SPURS ER INTERESSEREDE OG INVITERER HAM TIL EN PRØVETRÆNING.
Udvælgelsen sker hvert år i juni i New York.
Det er de 30 NBA-hold,
der vælger de bedste unge spillere i verden over to runder.
Europæere var ikke så populære, som de er nu, især ikke en point guard.
Point guards er et amerikansk produkt, der spiller i en amerikansk stil.
Så holdene kæmper ikke ligefrem om Tony Parker.
Vores første træning med Tony var ikke så god.
Jeg kan huske, vores talentspejdere sagde:
"Vi kan ikke tage ham. Pop vil aldrig acceptere en udenlandsk point guard."
Mit allerførste indtryk var, at…
TRÆNER
...han havde lidt høje tanker om sig selv på banen,
og var måske ikke så hård, som han skulle være.
GREGG POPOVICH HAR VÆRET TRÆNER FOR SPURS SIDEN 1996.
HAN ER DEN TRÆNER MED FLEST SEJRE I NBA'S HISTORIE.
Jeg var i Chicago efter en titimers flyvetur,
og han ville, at jeg skulle træne med Spurs med det samme.
Jeg var elendig.
Men så besøgte jeg andre hold og blæste dem bagover til prøverne.
Så bad Spurs mig om at komme igen,
og jeg spillede virkeligt godt.
Pop sagde til mig: "Hvis du er fri, vælger vi dig i første runde."
Han overbeviste mig til næste træning om,
at jeg tog helt fejl.
Og fra den dag af
var han vores mand. Jeg gav ham bolden, og han overtog den position.
Godaften og velkommen til NBA-udvælgelsen 2001
i teateret i Madison Square Garden.
NBA-damen kommer og siger:
"Boston tager dig, så kom med ned."
Hun giver mig kasketten, og 45 sekunder senere siger hun:
"Boston har ombestemt sig," så jeg giver kasketten tilbage
og går op ad trappen igen til min plads.
Med det 28. valg i udvælgelsen 2001,
vælger San Antonio Spurs Tony Parker
fra Racing Club Paris, Frankrig.
Vi var bekymrede, for vi vidste ikke, om han ville blive valgt.
Så blev han valgt af San Antonio. Og vi var helt vildt glade.
Jeg glemmer aldrig det øjeblik.
SOM 28. UD AF 30 BLEV TONY PARKER DEN FEMTE FRANSKE SPILLER
TIL AT BLIVE VALGT TIL NBA.
Vi tænkte: "Det er godt, han er der. Nu bliver det svært."
Han skal vænne sig til deres spillestil og til USA
i verdens bedste liga.
Jeg har lige bestilt 12 glaserede.
De er til mine holdkammerater.
Og seks med kokos til Tim Duncan.
Han elsker kokos.
Kaffe til Steve Smith. Det elsker han om morgenen.
Det er min morgenopgave som ny på holdet. At hente donuts.
Jeg kendte lidt til ham, havde hørt om ham.
Men det var ikke sådan: "Her kommer den nye Michael Jordan."
Eller: "Det er Kobe Bryant 2."
Vi vidste ikke, om en franskmand kunne klare sig i NBA,
så vi var nysgerrige. Sådan så jeg på det.
Jeg var nysgerrig efter at se, hvordan det ville gå med Spurs,
som var et dybt ambitiøst hold dengang.
Det var ikke et hold af uerfarne, unge spillere.
Det var et hold, der gik efter at vinde mesterskabet.
Tony så ikke klar ud. Han lignede et magert lille barn.
Jeg tror ikke, vi forventede så meget for at være ærlig.
Popovich går normalt langsomt frem med de nye, især de unge fyre,
og tager sig tid til at træne dem og få dem på rette spor.
Jeg troede ikke, jeg ville se ham i lang tid.
Jeg vidste ikke, om han var på holdet.
Han kommer her, utroligt ung…
…taler ikke engelsk særligt godt.
Pop prøver som sædvanlig at overbevise mig om, at han er et særligt talent,
der vil gøre noget, og knægten skal komme her og hjælpe os.
Og jeg tænkte: "Ja ja." Ignorerede ham på det tidspunkt.
Han talte slet ikke til mig det første år.
Jeg tror, han testede mig. Han ville se, om jeg var mentalt klar
til at være den point guard, Spurs havde brug for for at vinde.
Det er jeg taknemmelig for,
for jeg brugte det som motivation for at vise, jeg var klar.
Nitten år gammel, fra Frankrig, Tony Parker,
189 cm, 80 kg, valgt sent i første runde…
Vi var med til hans første kamp, og han scorede seks point.
Okay, godt.
I den anden kamp scorede han 12-14 point.
Fantastisk.
Og hver gang spurgte jeg min eksmand:
"Er det normalt?" Og han sagde: "Nej."
Så det var ret spektakulært.
Jeg havde en forventning om, at NBA ville blive rigtigt hårdt.
Jeg tænkte: "Wow."
Spurs tager føringen tilbage med et point.
Man er altid nysgerrig, når ens hold henter en spiller ind i samme position.
Man vil lære ham at kende og se, hvilken slags spiller, han er.
Men meget af den tidlige del af hans spil var bare hastighed.
Det var sådan, boom.
Til træning så jeg tit kun ryggen af ham.
OPPE IMOD ANTONIO DANIELS OG TERRY PORTER
BLEV TONY PARKER GJORT TIL FEMTE STARTER EFTER KUN FEM KAMPE.
Sæsonens fjerde kamp var lige slut,
og det var ikke gået så godt.
Pop ringer til mig på flyet og siger:
"Du starter inde i næste kamp."
Min første reaktion var: "Er det okay for Tim?"
Han var holdets stjerne. Jeg ville være sikker på, det var okay for ham.
At fra det øjeblik ville en lille fransk point guard spille ham bolden.
6. NOVEMBER 2001,
TONY BLIVER DEN YNGSTE STARTENDE POINT GUARD I NBA'S HISTORIE.
Det er en overraskelse. Man ser ikke fyre,
der er udvalgt uden for top ti,
som bliver startere hurtigt.
Det tager normalt tid. Og han er point guard.
Det er den sværeste position i NBA.
Du ved, hvordan opfattelsen er. De franske er cool,
rolige og tager sig tid. Det er sådan, han spiller basketball.
Fra dag et lod jeg ham ikke slippe afsted med noget.
Jeg så enhver lille fejl
eller beslutning, der kunne gå galt.
Jeg ville have en, der kunne håndtere det
mentalt og følelsesmæssigt.
Da han startede,
ville jeg hurtigt finde ud af, om vi kunne stole på ham,
for forventningerne er ret høje.
Jeg sagde: "Hvis han taler til dig, så kan han lide dig.
Så længe han taler til dig, er alt fint. Han er på din side.
Jeg ved, det ikke er rart at blive råbt ad live på TV,
men tag det som noget positivt."
Og lige op i ansigtet på Tony Parker…
Jeg ved, at i løbet af de første par år
var der tider hvor Tony var presset i det skjulte.
Han beholdt fatningen foran sine holdkammerater,
men derhjemme er jeg sikker på, han brød ud i tårer af og til,
eller græd i bilen på vej hjem.
Det er tydeligt, at han ofte gik over grænsen. Han gik for langt.
For mig var det normalt. Man respekterer sin træner og hierarkiet.
Jeg satte det i perspektiv og tænkte: "Jeg ved, hvorfor han gør det."
Jeg vidste meget tidligt, hvad jeg ville,
og jeg kendte til de ofre,
det krævedes at blive en professionel basketspiller
og realisere mine drømme.
Jeg var passioneret og ville drømme, og drømme stort.
Jeg kan huske en ret utrolig historie
fra hans tid hos Spurs.
Han er lige kommet, han er starter, og manden har allerede analyseret
gennemsnitslønnen for alle amerikanske point guards efter deres niveau.
Han beder om lønforhøjelse på et par millioner dollars,
og de tilbyder ham en fjerdedel af det, han burde få. Men…
…han trækker sig ikke. Han siger:
"Nej. Når min kontrakt udløber, hvis vi ikke har en aftale, så ser jeg mig om."
Du kan blive den bedst betalte franskmand i fransk sportshistorie.
Er du klar over det?
Det er jeg ligeglad med.
Jeg kan være på niveau med Zidane men mindre kendt,
fordi jeg er i USA. Glæde er at være sammen med familie og venner,
at spille fantastisk basket og vinde titler.
Penge hjælper, det er klart, men de er ikke alt.
Jeg måtte vise dem fra starten,
at jeg ikke var bange, at jeg kunne spille i NBA.
Det var min motivation.
Jeg ville vise dem, at vi kan spille basketball i Frankrig,
og man kan vinde med en europæisk point guard.
Optagelse et.
Jeg er Kobe Bryant,
og jeg har spillet mod Tony
i årevis.
I mange år. Det er hans skyld, jeg ikke har vundet flere mesterskaber.
Jeg husker kampe, hvor Tony havde en kort snor.
Hvis han begår én fejl, hiver Pop ham ud af kampen.
Jeg sagde: "Jeg laver en fælde, for hvis du dribler af foden
eller vender bolden, er du ude af kampen. Pop smider dig ud."
Men jeg tror, at det højspændte miljø
hjalp Tony med at udvikle sig og spille i de pressede situationer.
Jeg tror, det var i 2003-serien.
I 2003-serien føler jeg, at tingene virkeligt faldt på plads for ham.
Og det blev svært for os at håndtere ham.
Jeg tror, hans spil blev mere afrundet.
Han havde et godt greb om, hvad Pop ville have ud af ham offensivt.
San Antonio Spurs og deres point guard, Tony Parker,
har kvalificeret sig til finalen i NBA.
De slog de tredobbelte mestre, Los Angeles Lakers, med 110-82.
Parker, 21, håber nu at blive den første franske spiller,
der vinder den mest prestigefyldte basketballtitel mod New Jersey.
Når man har været i ligaen i nok år,
kender man betydningen af det, man gør. Man mærker det.
Det gjorde han ikke. Han spillede og havde det sjovt.
San Antonio er én sejr fra den hellige gral. Hvis de vinder mod New Jersey,
bliver Tony Parker den første franske spiller med den titel.
Tony virkede altid fattet i den serie.
Det kan være hårdt at spille mod J-Kidd,
en spiller med en mere flamboyant stil.
Tony bakkede aldrig ud,
og det husker jeg især om den unge Tony. Han ville konkurrere.
Folk undervurderede Tony. De vidste ikke, hvor god han var.
San Antonio Spurs er verdensmestre.
FINALEN I 2003 SAN ANTONIO SPURS - NEW JERSEY NETS 4-2
Det er kun begyndelsen. Jeg arbejder hårdt og bliver bedre.
Vi har et ungt hold med Tim Duncan, som er 26, og jeg er 21.
Vi kan vinde tre-fire til.
Han fik et urealistisk syn på, hvordan NBA er!
Når man vinder så tidligt i sin karriere, bliver det en forventning.
Jeg har været i ligaen længe nok til at vide, det sker sjældent.
Det er svært at vinde mesterskabet. Men når det sker, er det helt særligt.
Så han var oppe at køre.
Han troede, han ville vinde ti mesterskaber.
Det er klart.
Det er mit andet år i NBA. Jeg er kun 21, og vi er mestre.
I den alder forstår man ikke, hvor svært det er at vinde en titel.
Det er som en drøm for mig.
Da jeg var ni år gammel,
drømte jeg om at vinde et mesterskab.
Værsgo. Lad os tale med…
Han var kun 21. En lille fransk fyr
med Tim Duncan, David Robinson, og han er der sammen med dem.
Det er meget bevægende.
Man bliver lidt stolt.
"JEG ER EN VINDERMASKINE"
Jeg ved, hvor vilde og fanatiske
franskmænd er med sport.
Så at Tony bliver den første franske statsborger,
der vinder et NBA-mesterskab,
det er kæmpestort.
Så nu er der en masse børn i Frankrig, som han rejser til hvert år,
der siger: "Jeg vil være som Tony."
"Jeg vil også være som Tony."
EFTER SIN FØRSTE NBA-TITEL TAGER TONY PARKER MED FRANKRIG
TIL EM I 2003 I SVERIGE.
SOM 21-ÅRIG ER HAN FRANSK HOLDKAPTAJN FOR FØRSTE GANG.
Det var hans første titel, og vi opdagede,
hvor meget hype der var omkring Tony,
for vi var ikke forberedte.
Det var aldrig sket før. Ikke engang med de største franske basketstjerner.
Han havde haft en fantastisk sæson, var NBA-mester,
så han havde en anden status end os andre.
På samme tid skabte det også problemer.
Der var lidt jalousi på banen.
Ting, der forstyrrede holdets funktionsevne.
Modsat hvad nogle tror…
Det er blevet sagt, at der var meget jalousi
i forhold til Tony, der allerede var i NBA.
Det er løgn.
Ingen sagde dengang: "Nej, han er for ung."
Det var intet problem.
SEMIFINALE - EM 2003 FRANKRIG - LITAUEN 70-74
Vi førte med fem point i semifinalen mod Litauen.
Han mistede bolden midt på banen, da vi havde besiddelse nær slutningen.
PARKER, FORLADT KAPTAJN
FRANKRIG FALDER PÅ MÅLSTREGEN TIL EM 2003
Det eneste, jeg bebrejdede Tony for på det tidspunkt, var, da
vi hørte ham sige,
at han ikke kunne gøre det alene. Det var respektløst.
De olympiske drømme er knust. Sikke et spild.
Tony Parker rejser tilbage til NBA uden medalje om halsen,
men han har intet at skamme sig over, for mod Litauen
forsøgte han det sidste skud, som ingen ville tage.
Det er svært at sluge, for vi var det bedste hold.
Vi havde spillere, der ikke var klar. Det føltes, som om de ikke gad.
Der er intet at gøre. Jeg kan ikke alene.
Jeg tror ikke, folk indså, hvor meget jeg gjorde,
og hvor hårdt jeg arbejdede for, at mine holdkammerater var glade,
og at vi vandt som et hold.
Når man er en dominerende spiller, må man tilpasse sig.
I 2005 FORTSÆTTER TONY PARKERS FREMGANG MED JAGTEN PÅ ENDNU EN NBA-TITEL.
I mine første to år var Tim Duncan NBA's MVP.
Han er imponerende.
Manu var Årets nybegynder i mit andet år.
Vi indså hurtigt, at hvis vi ville vinde flere titler,
skulle vi blive All-Stars.
Så det gjorde vi. Manu blev All-Star i 2005 og jeg i 2006.
Da begyndte folk at kalde os Big Three.
Det var der, det hele startede.
Der er Tony. Der er Manu. Der er Tim. Der er Pop.
Det er den perfekte storm. Det er sådan, dynastier opstår.
I den situation supplerer de hinanden.
Manu var altid Manu.
Tony blev mere en målscorer.
Nogle gange var jeg målscorer. Han var offensiv. Jeg var…
Det var den der blanding.
Men vi havde altid respekt for og stolede på hinanden og på,
at vi havde de rette intentioner og bare prøvede på at vinde.
De var ligeglade med, hvem der fik flest point eller mest omtale.
De gik ikke op i det.
De var ligeglade med, hvem der trak overskrifter. De ville vinde.
I 2005 VAR SAN ANTONIO SPURS TILBAGE I FINALEN MOD DETROIT PISTONS.
Vi lærte at spille så godt sammen,
og bare et blik…
Nogle gange kunne vi fornemme, når vi skulle sige noget til ham,
eller når han ville være i fred,
når vi skulle puffe til ham, og omvendt.
Vi udviklede et forhold på banen, der var automatisk.
Kampen er forbi!
San Antonio Spurs har vundet deres tredje verdensmesterskab.
Det var kamp syv.
Det var fedt, for vi spillede for at vinde titlen.
Når man har vundet, er man hooked.
Det er som et stof. Man vil blive på den bølge af at vinde.
Der er ingen hemmelighed, intet held. Hvis man vil fortsætte,
skal man ville det, være sulten efter det.
Med San Antonio holdt vi aldrig op med at jage titler.
-Er det her okay? -Ja.
Jeg vil også have den, far!
Jeg har det godt. Jeg er klar til min nye karriere.
Jeg er virkelig glad. Man kan ikke kede sig i mit liv.
Det gør, at jeg kan bruge mere tid med min familie, mine børn, min kone.
Så ærligt talt er alt godt.
-Far! -Kun med far.
-Klar? -Ja.
Selvfølgelig vil han altid have forretningsrejser til Frankrig.
Men han kommer til at passe børnene meget,
og jeg føler, at fordi de er drenge, har de savnet det i år.
USA, San Antonio, vil altid være mit hjem.
Så snart jeg ankom, fungerede jeg bare med byen.
Når jeg lander, luften. Jeg ved ikke. Det er mit hjem.
Det er mit hjem, og jeg har oplevet så meget,
at det er altomfattende. Mentaliteten, klimaet.
Jeg elsker alt ved byen.
-Hvad så, Ben? -Hej, Tony, hvordan går det?
Det går godt.
Godt, mand. Rejser du?
Nej, jeg er hjemme i San Antonio.
San Antonio er sådan en by,
der ikke er New York og ikke L.A.
Det er ikke Bay-området. Det er ikke Miami. Der er mere ro på.
San Antonios langsomme tempo passer ham nok godt.
Det er familieorienteret, meget struktureret.
Der er ikke meget at lave udover at koncentrere sig om basket.
Så måske var det en gave for ham at komme dertil,
for man tænker kun på basketball og ikke så meget andet.
Han blev virkelig 100 % San Antonio-borger, 100 % texansk,
og den ægthed lægger fansene mærke til.
Det er tydeligt, hvilken betydning han har haft,
hvis man spørger folk på gaden.
Jeg frygtede, at han ville stille op som borgmester, for han kunne let blive valgt
ud fra sin popularitet.
-Tony! -Tony!
Bor man ikke i San Antonio, er det svært at forstå,
hvor vigtige Spurs er. Det er en identitet.
Kom så, Spurs!
Der er ingen konkurrence fra baseball, hockey, amerikansk fodbold.
Så Spurs betyder alt i San Antonio.
De har så meget kærlighed til deres klub, det er utroligt.
Og så er der en latino-mentalitet. De har temperament.
De elsker deres hold.
Tony! Jeg elsker Tony.
I hele verden, når man siger San Antonio,
så tænker folk på Spurs. Det er noget af et omdømme.
TONY PARKER HAVDE ALDRIG HAFT EN ALVORLIG SKADE I SIN KARRIERE
INDTIL D. 3. MAJ 2017.
Tony Parker er i feltet.
-Returbold til Anderson indenfor. -Tony Parker er nede.
Da han gik ned, var min første tanke:
"Han klarer sig."
Dengang havde jeg svært ved at indse, at det faktisk var en alvorlig skade.
Jeg prøver at bevæge mit ben og opdager, at jeg ikke kan.
Jeg kan ikke engang løfte det.
Tony, Tony...
Jeg kommer til fysioterapeuten,
der siger til mig:
"Sæt fingeren her."
Så jeg sætter fingeren og indser, at der er hul.
Så siger han til mig: "Jeg tror, du har sprunget din quadriceps-sene."
Så siger jeg: "Hvad er det?"
Det er en sjælden skade, så jeg siger: "Er jeg ude i tre uger, fire?"
Så siger han: "Nej. Otte til ti måneder."
Der fik jeg tårer i øjnene.
Jeg sagde: "Otte-ti måneder?" Det var svært at kapere.
Først der indser jeg,
at det kan være en skade, der gør, at jeg slet ikke kommer tilbage.
At jeg måske aldrig kan spille basketball igen
eller ikke vil kunne bøje mit ben helt.
Pludselig mister man det, man elsker allermest.
Og så ser man anderledes på tingene.
I det mindste har jeg min familie. Min kone og mine børn.
Hvis der ikke er mere basketball i morgen, er de ting de vigtigste.
Det er umuligt at stoppe, bare sådan.
At stoppe på grund af en skade er det værste for en sportsudøver.
Så dukkede mine venner op. Thierry Henry kom med det samme.
Jeg kom for at se, hvad der sker, og hvordan det går.
Jeg var lige blevet opereret.
Han hjalp med at støtte mit ben og det hele. At gå på toilettet.
Og vi talte om vores liv.
Vi talte om vores karrierer, højdepunkter og nedture, de vigtige ting.
Godt.
Det var modigt!
Venskab er ikke…
Det er ikke bare at komme for at se en All-Star
og holde trofæerne
og de gode tider.
Sådan nogle tidspunkter er meget vigtigere for mig.
Stor brystkasse.
Jeg sagde: "Du kommer tilbage.
Du er en fighter. Du giver ikke op. Du kommer tilbage. Intet problem."
Det er perfekt. De to er gode.
Det første store skridt for mig var at bøje mit ben. Jeg var besat,
for lægerne havde sagt, jeg ikke ville kunne.
Hver dag tvang jeg mig selv til at prøve at bøje mit ben.
Hver centimeter var en lille sejr hver dag.
Jeg tror, ens mentalitet er meget vigtig.
Hans skade kan stoppe folks karrierer.
Men han accepterede ikke det svar,
han arbejdede hårdt, genoptrænede,
han gjorde alt og mere til for at komme tilbage på banen,
for sådan skulle det ikke slutte.
Han var positiv hele tiden.
Han græd ikke: "Stakkels mig, hvorfor skete det?"
Han gik bare i gang med at arbejde, så han kunne komme tilbage.
Det var fedt at se ham i aktion.
Okay.
Jeg bestod alle prøverne. Trænede så meget som muligt,
og så besluttede vi, at det var tid til at vende tilbage.
27. NOVEMBER 2017
TONY PARKER ER TILBAGE UNDER 7 MÅNEDER EFTER SKADEN.
-Ses vi til middag i aften? -Ja da.
-Så du billedet i avisen? -Ja.
Alle de år, hvor jeg gik tidligt i seng, passede på min krop og min kost…
Jeg tror, det bidrog til,
at jeg kunne vende tilbage rimeligt hurtigt efter en alvorlig skade.
-Jeg går til behandling nu. -Okay.
Alt det arbejde, det krævede…
Føler du dig lidt stærkere og hurtigere?
Jeg føler mig klart stærkere.
Jeg har aldrig løftet så meget i min karriere. Det er helt sikkert.
Tony Parker har altid truffet valg og skabt muligheder.
Ved at komme tilbage fra en svær skade
vælger han selv, hvornår karrieren skal slutte.
VI HAR SAVNET DIG!
LAV NOGET LARM
Tony Parker!
Jeg er bare meget stolt af Tony.
Jeg er stolt af, hvor hårdt han arbejdede.
Når du er en del af familien, er du en del af familien.
Vi tager os af de mennesker,
der lægger hjerteblod og sjæl og kærlighed i vores hold,
og han er absolut en af dem.
Når man så Spurs inden Tony, var de som robotter.
Jeg tror, mange amerikanske NBA-fans syntes, at Spurs var kedelige.
David Robinson, elsker ham.
-Det er ikke kun godt. -Godt.
Kedelig. Tim Duncan, elsker ham. Kedelig.
Hej, det er Tony!
Så kommer Tony: "Hey!"
Med personlighed.
Tony gjorde en opmærksom på Spurs, ikke kun basketball.
Hvordan går det, Tony? Er du klar til sæsonen?
Han var bare sej. Hans spil var sejt.
Han var gift med en Hollywoodstjerne.
I 2004 MØDER TONY PARKER SKUESPILLEREN EVA LONGORIA.
DE VAR GIFT FRA 2007 TIL 2011.
Magasinet People kendte ham allerede. Nu skal hun med ham til finalen.
Han tog rampelyset med til Spurs
på en måde, ingen andre havde.
Jeg har spillet mod mange mennesker, som jeg har prøvet på at hade.
Det kunne jeg aldrig med Tony!
Tony var bare sådan en god fyr.
Han prøver på at tæve en derude, men han gør det så høfligt.
Jeg spillede med Ronny Turiaf.
De to havde gået i skole sammen, så jeg spurgte Ronny:
"Lær mig noget på fransk. Giv mig noget, så jeg kan tage røven på Tony."
Hvis jeg kunne sige noget på fransk, distrahere ham,
sådan: "Hvor har du lært det?"
-Vil du sige det? -Nej.
Aldrig i livet. Du kan forestille dig det.
Jeg så på ham og fik ingen reaktion,
men i mit hoved var det hylende morsomt,
at han tog sig tid til at lære vores sprog for at hyle mig ud af den. Det var noget.
Han vidste, at til os kunne man sige hvad som helst. Vi reagerede ikke.
Der var en kæmpe rivalisering mellem os og Lakers,
da jeg begyndte at spille i NBA.
Vi havde nogle benhårde kampe.
Vi vidste, vi skulle slå dem
for at vinde et mesterskab.
Det var ikke personligt, vi ikke kunne lide dem, men det kunne vi ikke!
Og hen til Fisher. Han scorer!
Derek Fisher scorer.
Det er angstprovokerende
at vide, at man skal spille mod Tony,
for han er så god med bolden. Han er så hurtig, meget hurtigere end mig.
På et tidspunkt tror jeg, han var den hurtigste spiller i NBA,
helt sikkert med bolden.
Dengang var det krig.
Vi spillede mod hinanden. Vi ville begge vinde titlen.
Så der var ikke noget…
Nu ser man ofte fyre, der er gode venner.
De hænger ud sammen. Sådan var det ikke.
Mange fans syntes, Spurs var kedelige. Og så tævede vi deres hold.
Synes I stadig, vi er kedelige?
SAN ANTONIO SPURS HAR DEN HØJESTE PROCENT AF SEJRE I NBA'S HISTORIE.
I 17 SÆSONER MED SPURS ER TONY ALDRIG GÅET GLIP AF KVALIFIKATIONSKAMPENE.
Vestkysten er lidt bedre end østkysten, så det er hårdt.
At gøre det så længe som Tony, i så mange sæsoner på det niveau,
med de forventninger hvert år, det er imponerende. Meget imponerende.
Tony var aldrig bange.
Som spiller er han altid gået efter de store fyre, efter nøglehullet,
smuttet under for at skyde en tear drop, så han har altid været meget kreativ.
Selv når man ved, han vil skyde,
kan man stadig ikke gøre noget, fordi hans timing og finesse
er ekstraordinær.
Min favoritting fra Tony var hans lille tear drop.
Tony kunne trænge ind i nøglehullet, blandt de høje spillere.
Det var noget, der måske ikke var så almindeligt dengang.
Jeg var den første, der lavede det skud på to fødder. To fødder, en hånd.
Mange spillere gjorde det på én fod.
Jeg gjorde det på begge fødder
med et lille tear drop-skud, og det var…
Jeg var den første, og derfor er jeg kendt for det skud.
Da jeg var barn, var det noget, jeg udviklede
for at skyde over de højere spillere på over to meter.
Han kunne løbe forbi de store og kaste bolden hurtigt, så man tænkte:
"Hvorfor er han ikke blevet blokeret?"
Han gjorde det tre, fire, fem gange i en kamp.
Det var storslået.
Det er skuddet, point guards skal kunne.
Det er svært at gøre det konsekvent.
Jeg vil sige, at han opfandt det skud.
SAN ANTONIO TONY PARKERS PRIVATE TRÆNINGSCENTER
Hvis man vil være en af de bedste, skal man kunne analysere sit eget spil
for hele tiden at blive bedre.
Det er ikke nok at være hurtig.
Jeg ville være god til alt og trænede mine skud.
Jeg ville være en af de bedste. Jeg ville være en All-Star.
I sommeren 2005 ændrede han sin skydestil for at nå længere.
Han vidste, han kunne spille mange år,
og han ville få brug for at forbedre sig for at blive på toppen.
Selvudvikling er noget af det sværeste.
Han så sig i spejlet og sagde: "Jeg vil blive bedre."
Han bekendtgjorde det, og det imponerede mig.
Nogle ville holde det hemmeligt, så ingen ved, hvis de fejler.
To mere.
2005 SPURS' TRÆNINGSCENTER
Nu tager vi bare driblinger.
Dribl til højre, dribl til venstre, op på nøglen.
Hvis du kan gå med, hvor du hopper…
Du behøver ikke lave så mange. Bare seks, men kom så.
Det skal ikke være fuld fart, men tættere på, for du bliver bedre.
En dribling til højre.
Han talte om Tiger Woods, om hvordan han ændrede sit slag
efter at have vundet Tiger Slam. Han havde vundet fire Grand Slams og tænkte:
"Jeg skal være mere konsekvent med mit slag." Så det overbeviste mig.
Jeg havde vundet to mesterskaber og tænkte: "At ændre mit skud nu,
Det er skræmmende."
Det er svært at ændre sit skud. Man skal ændre sin teknik.
Man har grebet og skudt på samme måde i 15 år.
Så skal alt ændres, og man starter fra nul. Som at være barn igen.
Vi startede med én hånd. Vi lavede enhåndsskud.
Vi formede det ud fra hans tear drop.
Det havde samme greb som hans tear drop.
Vi så det begge to, ændrede hans greb,
og det gjorde det lettere at justere.
Efter en masse træning
blev jeg mere konsekvent,
hvilket gjorde, at jeg blev udvalgt til min første All-Star-kamp i 2006.
EFTER AT HAVE ÆNDRET SIN SKYDESTIL HEN OVER SOMMEREN 2005,
OPNÅEDE TONY PARKER EN SUCCESRATE PÅ 55 % FOR SINE SKUD SÆSONEN EFTER.
HANS BEDSTE TIL DATO.
Han er fransk basketballs stolthed.
Tony Parker er blevet mester for tredje gang i sin NBA-karriere
og blev valgt som MVP i finalen.
Ingen europæisk spiller har nogensinde opnået så stor succes.
24,5 POINT / KAMP 57 % SUCCESRATE FOR SKUD
De tævede Cavaliers, de tævede LeBron James.
Men selv med alle Spurs' store spillere,
Tim Duncan, Manu Ginobili, var han et hoved over de andre.
Han smadrede Cavaliers.
De kunne se, hvem de skulle spille mod i finalen
og sige: "Okay, sådan skal vi angribe dem."
Det var Tonys serie, og Tony overtog bare serien.
Det var TP hele vejen. Og de havde ikke et svar på Tony.
Jeg tror, alle forstod det og tænkte:
"Så må vi få TP i det her."
Så det gjorde vi.
Det er nok det bedste spil, jeg har set fra ham. Cleveland prøvede alt.
Stoppe ham, sænke hans fart, sætte to mand på ham,
bruge større spillere. Intet virkede.
Lad mig bære drengen.
Det er fedt.
Den mest værdifulde spiller i NBA-finalen i 2007…
Tony Parker, vi siger: "Tillykke og bon chance."
Jeg var der.
Jeg troede, Tim Duncan ville få den.
Fordi han er Tim Duncan. Og så gav de den til Tony.
Velfortjent. Han var helt fantastisk.
-Du lugter af alkohol. -Det er champagne, min ven.
Det her kan de aldrig tage fra mig.
Mit navn bliver indgraveret på listen over MVP'er for evigt.
Han havde ikke brug for den MVP
for at stadfæste sig som en af de bedste point guards i ligaen.
Det var han allerede.
For mig viser det, man er den verdens bedste,
fordi man førte sit hold til sejr.
Siden jeg som 19-årig forlod Frankrig for min karriere
i USA, har jeg været hjemme hver sommer.
Det er vigtigt for mig.
Jeg siger, jeg har to hjem.
I USA vil San Antonio altid være mit hjem,
og i Frankrig er det Lyon.
Vil du have skinke?
Hvad ville du helst have, en pizza eller en croque monsieur?
Croque monsieur og pizza.
Smager det godt, Liam?
Han var ofte i sladderbladene,
og jeg tænkte, det var bedre for ham at fokusere på sine sportspræstationer.
Han var sammen med en Hollywood-stjerne, og det er svært at følge efter.
Selvom jeg nu aldrig sammenlignede mig med hende,
så blev der talt i offentligheden, om jeg ville det eller ej.
Når man er ung, er der et spørgsmål om legitimitet.
Jeg er sammen med en berømthed, en basketball-legende.
Så man tænker, om man kan klare det.
TONY OG AXELLE BLIVER GIFT D. 2. AUGUST 2014.
Jeg er så stolt af hende. Hun er en fantastisk mor.
Hun er mor til mine to børn,
og hun har altid været der for mig i gode og dårlige tider.
Vi træffer alle beslutninger sammen, om alt.
Om hans nye forretninger, hans tidsplan,
hvordan hans nye liv efter karrieren skal se ud. Hvad som helst.
I 2019 OPRETTEDE TONY PARKER ET AKADEMI I LYON.
Venner.
Akademiet underviser i basketball,
men der er også musik og tennis.
Han vil give unge mennesker muligheder.
Han er der ikke bare for at skinne og vinde titler
og føje til hans præstationer.
Han vil også involvere sig i uddannelse,
og der ser man faderen i ham.
Jeg går ind for at samle folk,
for at skabe et stort projekt som akademiet
med herre- og dameklubben, det kræver, at folk står sammen.
De værdier, han giver videre her, er vigtige,
for han giver håb til de unge, især med akademiet, klubben.
De er meget vigtige for det land, hvor vi er født og voksede op.
Det er en vinders mentalitet.
Mange atleter ser på deres sport og siger:
"Jeg har dyrket min sport, og det er svært at komme videre.
Hvad skal jeg gøre bagefter?"
Men Tony lavede det skift uden problemer.
Det gør vindere. Man ser på det og siger: "Det var fedt.
Karrieren var fantastisk, men nu skal jeg videre og fokusere på det næste,
ligesom jeg fokuserede på spillet."
Det har han været i stand til,
og det siger meget om hans vinderkarakter.
Han er en interessant person i forhold til at modtage
information og viden.
Du vil se ham tænke over ting konstant,
ikke bare lige nu og her.
Hvad med fremtiden?
Hvad med om tre år? Om fem år? Hvordan ser det så ud?
SIDEN 2014 HAR TONY PARKER EJET DEN FRANSKE BASKETBALLKLUB ASVEL.
I 2017 KØBTE HAN OGSÅ KVINDEHOLDET.
ASVEL er en legendarisk klub i Frankrig, men den trængte til et boost.
ASVEL havde svært ved at genvinde sin storhed,
og det ændrede Tony Parker på.
I dag er ASVEL en drivkraft i fransk basketball.
VINDER DET FRANSKE MESTERSKAB 2019
Hvad så, træner? Godt gået.
Chef!
I vil altid være hotte! Godt gået, gutter.
Det er delvist skæbnen.
Det er, som om det ikke helt er hans værk.
Men han er født med en gave.
En gave til at vinde
og virkelig løfte basketball, fransk basketball i hvert fald,
til nye højder.
I 2019 BLEV ASVELS KVINDEHOLD FRANSKE MESTRE.
HERREHOLDET VANDT BÅDE DEN FRANSKE LIGA OG DET FRANSKE MESTERSKAB.
Hans efterkarriere startede allerede under hans karriere. Han er direktør, formand.
Han talte om, hvor svært det er at fyre en træner.
Han står op kl. 6 om morgenen og ser kampe.
Jeg ved, han lærte meget hos Spurs
om direktionsarbejdet. Det overrasker mig ikke,
hvis han ender med at arbejde for Spurs.
Måske vil han en dag erstatte R.C. Buford,
når han går af som holdets direktør og manager.
Der er ingen andre i NBA lige nu,
der er mere klar til at gøre det end ham.
Jeg tror, Tony Parker vil gøre alt.
Han har ingen grænser som forretningsmand. Heller ikke i basketball.
Han ved, at det var fransk basketball, der gav ham det fundament
til at opnå det, han gjorde, og han vil give noget tilbage.
Jeg har altid taget min rolle som ambassadør for fransk basketball seriøst.
Det har været min mission
at hæve standarden mest muligt for fransk basket.
Hvor mange spillere kender du, der spiller et NBA-mesterskab,
vinder titlen, og så spiller for deres land?
Ingen. Ikke en eneste.
Tony ville ikke lade det franske hold hvile,
før de vandt en titel. Det er sikkert.
Det var mejslet i sten, 100 % sikkert.
Han er kommet langt siden starten på sin karriere,
hvor han fokuserede på sig selv.
Til sidst forstod han virkelig,
at selvom han var en god spiller, havde han brug for andre.
I 2009 havde jeg en lang snak med Vincent Collet om det,
for jeg havde været på det franske hold i seks-syv år,
og vi havde intet vundet. Kun en bronzemedalje.
Jeg gav ham eksemplet med John Wayne i filmene,
hvordan man ikke ser ham i starten.
I begyndelsen ser man birollerne,
og det er først, når det bliver spændende, at stjernen kommer.
Jeg sagde, at hvis han bar spillet alene fra begyndelsen,
selv hvis han lykkedes,
var det ikke den rigtige måde
at sætte tempoet for holdet som helhed.
Problemet var, at han skulle være mere opmærksom
på de øjeblikke,
hvor holdet kunne klare sig uden ham,
og de øjeblikke, hvor de ikke kunne undvære ham.
Jeg tror, den snak var meget vigtig,
og mit svar var selvfølgelig meget enkelt.
"Jeg vil vinde medaljer." Jeg var klar til at gøre alt.
Ja, det var meget arbejde,
men det var så vigtigt for mig, for jeg ville vinde med det franske hold.
I 2007 sagde han til mig:
"Jeg ville bytte et af mine NBA-mesterskaber
for at vinde medaljer og vinde en guldmedalje for Frankrig."
Han er grunden til, at det tog så længe at vinde i Frankrig.
Vi mødte en generation af utrolige spanske spillere,
måske de bedste i europæisk basketball nogensinde.
Havde de ikke været der, havde vi vundet ti-elleve medaljer.
Hver kamp mod Spanien var vigtig. Også venskabskampe.
For os var det som EM eller OL. Det var intenst.
Rivaliseringen mellem Frankrig og Spanien har nok altid eksisteret.
Ikke kun i basketball, men i mange sportsgrene,
og der er altid meget spænding.
Før kampen og i alt, der omgiver den, i pressen.
Der var meget spænding mellem spillerne, to hold ville vinde.
Det er en venskabskamp.
Når man prøver at vinde,
bliver man ramt. I basket bliver man ramt.
Godt fundet… Det er en F-kamp for Rudy. Han ramte ham omkring halsen.
Der er dømt usportslig fejl til Rudy Fernández.
Med rette.
Jeg forstår, der var nogle frustrationer
fra deres side, fordi vi vandt.
Det bedste hold vinder som regel,
og at vi har vundet flere gange
gjorde os til et bedre hold.
De har vundet flere medaljer end os, flere guldmedaljer.
De motiverede mig til at blive en bedre spiller
og spille for Frankrig hver sommer, for jeg ville slå dem.
20. SEPTEMBER 2013 - FRANKRIG SPILLER MOD SPANIEN I EM-SEMIFINALEN.
Vi aftalte før den kamp,
at uanset hvad var vi ikke bange.
Det var tydeligt i første halvdel,
at vores dæmoner hjemsøgte os. Vi holdt os tilbage.
Hvis Tony ikke havde givet alle et stort boost i halvlegen,
var vi blevet totalt udslettet.
På det tidspunkt var han den eneste person,
der kunne have sagt noget i omklædningsrummet, og det gjorde han.
"VÅGN NU OP, GUTTER!
VI SPILLER, SOM OM VI ER BANGE FOR NOGET."
Jeg var stadig i gangen.
Jeg var ikke nået til omklædningsrummet. Jeg ville have sagt alt det.
Og da jeg kom derhen, gjorde han det allerede, med sine egne ord.
"DE VINDER, FORDI DE TROR, VI ER ELENDIGE!
MAN KAN SE DET PÅ DEM. DE BEHANDLER OS SOM LORT!
JEG ER LIGEGLAD MED, HVAD DER SKER NU. SELV HVIS VI TABER.
VI SPILLER MED STOLTHED! OG SPILLER HÅRDT!"
Han talte så råt til dem,
at det virkede som en katalysator for holdet.
Det er, fordi efter et stykke tid
bliver man træt af at møde det spanske hold.
Tingene løser sig selv.
Jeg tror, den tale opsummerer min karriere på det franske hold.
Jeg talte fra hjertet, og jeg ville så gerne vinde.
Da de kom tilbage på banen, var de et andet hold.
Det var et stort øjeblik, ja.
Vi spillede meget bedre.
Det åbnede vejen for at spille i finalen og vinde titlen.
FINALE - EM 2013 FRANKRIG - LITAUEN 80-66
Det var en af mine drømme. Det var den titel, jeg manglede.
Nu er ringen sluttet.
Det var bare glæde, en eksplosion.
Jeg skilte vist min sofa ad, fordi der var så meget spænding i huset.
Hele familien tænkte bare: "Wow."
Vi synger sangen "Hvis du ikke hopper, er du ikke fransk"!
Hvis du ikke hopper, er du ikke fransk!
Jeg tror, det var meget vigtigt for Tony.
Vigtigt for hans liste over præstationer at have lavet fransk basketballhistorie.
Han ønskede det så meget for Frankrig, så det var et fantastisk øjeblik.
Han startede i 2003 i Sverige.
Han kæmpede hvert år.
Så at vinde med det franske landshold…
Genialt.
FRANKRIG VINDER DERES FØRSTE GULDMEDALJE I INTERNATIONAL BASKETBALL.
3.OKTOBER 2019 - TONY PARKER TAGER IMOD DEN NATIONALE FORTJENSTORDEN
SOM ANERKENDELSE FOR HELE HANS KARRIERE.
Muhammad Ali sagde engang:
"Vindere," og der er mange her,
"laves ikke i træningscentre.
De er lavet af noget, de bærer dybt inde i sig.
Et ønske, en drøm, en vision.
De skal have evnerne," hvilket du har,
"og viljen.
Men viljen skal være stærkere end evnerne."
Tony Parker, på vegne af den franske præsident,
og med min bemyndigelse,
overrækker jeg dig Den Nationale Fortjensteorden.
Som lille tænkte jeg aldrig på at modtage noget som det her.
Jeg vidste nok ikke, det eksisterede.
Jeg ville bare være basketballspiller.
Mit idol var Michael Jordan,
og jeg ville gøre som ham
og presse mig selv til grænsen.
Det var min motivation,
fordi jeg havde ubetinget støtte fra min far,
som gav mig den nødvendige mentalitet for at blive en succesfuld sportsudøver.
Min mor og mine brødre, tak for jeres støtte.
Jeg prøver ikke at se på dem, for så vil jeg…
Alle dem, jeg elsker, er her, så det er ikke nemt.
Giv mig et øjeblik.
21. SEPTEMBER 2019 VENSKABSKAMP MED MANU GINOBILI
Kom så, Spurs!
Folk her elsker basketball. De er så passionerede,
at jeg føler mig som en rockstjerne. De er vilde med det.
Spiller bolden tilbage til Tony Parker!
Jeg er kommet i Kina i over ti år.
Jeg har mange forretningsinteresser her. Stor kærlighed til Kina.
Parker III. Tænd den eksplosive fart. Feima FIBA global partner,
PEAK. Jeg kan spille.
-Tak, Tony. -Tak.
Mange tak.
Det er takket være PEAK, at jeg blev så kendt i Kina.
De har 6,000 butikker,
og jeg er deres største sportsudøver, så de promoverer mig meget.
Som 17-årig skrev jeg kontrakt med Nike,
og så blev jeg hos Nike i 13 år.
Og da jeg var 30, gav PEAK mig et stort tilbud.
Så jeg sagde ja og startede det her store eventyr.
De laver signatursko i hans navn,
selvom han er pensioneret. Den eneste anden,
der også får det,
er Michael Jordan.
DET FRANSKE GYMNASIUM I SHANGHAI
Forretningsmæssigt er det en fordel for ham at være en stjerne i Kina.
Da jeg var ung, som 17-årig,
måtte jeg vælge mellem basketball og skolen.
Det virkede fint for mig, fordi jeg fik succes med basketball,
men jeg ved, at 95 % af unge mennesker ikke er så heldige.
Derfor besluttede jeg at åbne en skole, der kunne tilbyde en alternativ løsning
og en mulighed for de børn, der ikke klarer den.
Sportens kraft og indvirkning på unge mennesker er fantastisk.
For mig er det bedste kompliment, jeg kan få,
at jeg har været en god pioner for fransk basketball og inspireret en ny generation.
Da jeg kom til San Antonio, var der Gregg Popovich.
Der var David Robinson, Tim Duncan, Manu Ginobili.
De er ældre end mig,
så af respekt venter man på, at ens tid kommer.
Og i 2011 husker jeg, at Pop kaldte mig ind på sit kontor og sagde:
"Jeg har set dig med det franske hold i sommer,
og jeg så, hvordan du talte med dine holdkammerater.
Jeg har læst, at du gik hen til deres værelser
for at motivere dem.
Jeg tror, det er på tide, at Tim Duncan giver det videre til dig,
så nu bliver det dit hold,
og det, du gør med det franske hold, er det, du skal gøre med Spurs."
Så sådan skete det.
Og de har ikke Tim Duncan ude… Parker scorer! Mama mia!
Jeg plejede at være det tredje hjul.
Fra det øjeblik blev de mit hold. Jeg var deres franchise-spiller,
som man siger i USA.
Da begyndte folk at sige, at jeg ville komme i Hall of Fame en dag.
Jeg blev udnævnt til en af de bedste fem spillere i NBA.
For mig var det mine bedste sæsoner i NBA.
TONY PARKER URØRLIG
TONY PARKER SPURTEDE IGENNEM SÆSONEN OG GAV SPURS HÅB OM EN NY TITEL.
Pop var lidt mindre kontrollerende
med Tony og gav ham mere frihed
til at bestemme ude på banen,
end han gjorde, da han var 19 år og var i kort snor.
Det, at de blev sammen, tror jeg, skabte et bånd,
som er svært at finde.
Det ændrede sig. I starten
blev han respekteret for sit talent.
Han kunne få tingene gjort, og det var automatisk.
Men da han lærte om at træffe beslutninger,
om hvad den ene eller anden spiller havde brug for,
der udviklede han sig gradvist
til at være mentor for de yngre spillere, der kom ind.
Det var en af de mest givende ting, jeg har gjort i sport,
for når man er sammen så længe… Det var det samme med Manu og Tim.
Når man ser dem vokse som mennesker
og gå gennem op- og nedture med en,
betyder det meget hen ad vejen.
INSPIRERET AF DERES NYE LEDER
KOM SPURS I FINALEN I 2013 OG 2014.
DERES MODSTANDERE VAR LEBRON JAMES' MIAMI HEAT.
…griber, kaster en treer.
Den går ikke. Returbold. Tilbage til Allen.
Hans tre-point-skud, bang!
Det står lige med fem sekunder tilbage.
I 2013, i finalen, var vi næsten mestre.
De var ved at finde båndene og pokalen frem.
De gjorde klar til ceremonien.
Og så et par sekunder før slut
skyder Ray Allen en tre-point-bold fra hjørnet.
Det er på grund af de tre point, at vi ikke blev mestre det år.
Det motiverede os til at have en næsten perfekt sæson sæsonen efter.
Man er så tæt på titlen, og så at møde det samme hold igen.
I 2014 spillede vi nok det bedste basketball,
vi nogensinde har spillet med Spurs.
Det viste vores evne til at komme tilbage. Det var fantastisk.
Velkommen til San Antonio, Texas,
hvor NBA-finalen 2014 vender tilbage
og kan blive afgjort i aften.
Vi var kendt for vores forsvar.
Vi spillede på halv bane med Tim Duncan, så det er måske lidt mindre sexet.
Men det virkede, og vi vandt.
Men helt sikkert, i 2014, da Pop valgte at lade mig lede holdet,
var alt modelleret omkring mig. Alle træk startede med mig.
Vi prøvede at bruge mine evner.
Så i 2014 var vi i topform.
Det er rigtigt, at i den finale og alle kvalifikationskampene
spillede vi vores bedste basketball.
Smider den i med venstre hånd.
Jeg nød det øjeblik, for det havde taget syv år
at vinde en titel mere.
Det føltes som en evighed. Jeg husker hvert øjeblik.
Alle mine venner var der og så det, min familie.
Det var måske sidste gang, vi kunne vinde NBA.
Alle skulle være der.
Vi er mestrene!
Når man ser historisk på spillere, der har vundet fire titler,
er listen meget kort.
Nogle gange er det svært at forstå,
når jeg ser mit navn der, og jeg tænker for mig selv,
at jeg oplever noget utroligt,
og jeg nyder hvert et øjeblik.
Og jeg vandt med Boris.
Det gør historien endnu smukkere,
fordi jeg var ungdomseuropamester med ham.
Så vandt vi EM sammen.
Og så blev vi NBA-vindere.
Det er som en drøm, fra da vi var børn
og gik på INSEP sammen.
Hvis man havde sagt, at vi ville opnå alt det, havde jeg sagt:
"Det tror jeg ikke!"
ENSRETTET
10. JUNI 2019
Efter 18 sæsoner og fire NBA-mesterskaber
meddeler stjernen Tony Parker, at han går på pension.
17 af de 18 sæsoner var i San Antonio,
mens den sidste sæson var med Charlotte Hornets.
Jeg var meget overrasket,
for hans sidste kamp med Charlotte var mod os, Orlando, og han spillede ikke.
Så jeg var overrasket.
Jeg ville gerne have set ham trække sig fra Spurs,
gøre noget for at fejre det.
Jeg tænkte: "Han tager et år mere hos Spurs
og slutter sin karriere der."
Jeg overraskede mange med min beslutning.
Sportsfolk siger som regel, at man skal spille,
til man ikke kan gå. Til kroppen ikke kan klare det mere.
Og med den sæson, jeg havde haft, der statistisk var bedre end den forrige,
troede de, jeg stadig kunne spille.
Der var mange hold, der ringede til min agent.
Jeg kunne være vendt tilbage til Spurs. Vi talte om det.
Men jeg tænkte: "Det er ikke det samme længere."
Så jeg endte altid ved min endelige beslutning,
som var: "Kom nu, jeg går på pension."
Når det i 20 år har været et krav,
at du skal være i topform,
så er det sandt, at min krop nyder at få lidt hvile.
Spise lidt ost, drikke lidt vin. Det kan min krop godt lide.
11. NOVEMBER 2019 TIL ÆRE FOR HANS KARRIERE
BESLUTTER SAN ANTONIO SPURS AT LADE TONY PARKERS NUMMER 9 UDGÅ.
TAK, TONY
Jeg havde ikke forestillet mig, at sådan noget ville ske i min karriere.
Jeg kunne aldrig have drømt om det. Det var lidt uvirkeligt.
Alle arbejder hårdt for at efterlade et fodaftryk,
et eftermæle. Det er det, vi alle ønsker.
TAK, TONY
Folk skal huske, hvad vi gjorde, hvorfor vi var her.
Og når man har sin trøje hængende i de spær,
vil folk altid se på den trøje og tænke over,
hvad man betød for holdet og byen.
Ingen fan vil se på trøjen og sige:
"Jeg husker, da han klokkede i det."
Folk vil se på den trøje og huske den indflydelse,
han havde på holdet og denne by.
Hvordan går det? Jeg kan ikke sige hej til alle individuelt.
-Er alt i orden? God fornøjelse. -Ja.
Tak, Tony.
Jeg er stolt af ham. Jeg er stolt af, hvad han er blevet.
Jeg er stolt af, hvad han laver,
og hans engagement i basketball.
Jeg har det som en storebror.
Det gør noget for mig at se, hvor han kom fra.
Jeg er så glad og stolt af Tony.
Du får en souvenir.
-Rolig. -Sidste gang.
Det er en stor ære, for ingen andre vil kunne
bruge nummer ni i San Antonio.
Og hans trøje vil være på stadion for evigt.
Vi skal virkelig fejre vores ven.
Vise, at vi anerkender hans arbejde og alt det, han har gjort alle disse år.
Ikke for at fornærme eller undervurdere andre,
men der går længe, før vi ser en fransk basketballspiller
gøre det, Tony har gjort. Ikke i min livstid.
For mig, bare at se en franskmand spille i NBA…
Det gjorde mig så glad.
Det er vildt, hvad han har opnået.
-Nu? -Nej, du har tid.
Når kampen er slut.
-Kom nu, for den starter. -Femten minutter, ikke?
TJ & PIERRE TONY PARKERS BRØDRE
-Det er utroligt. -Hvorfor?
Det er stort, mand.
Jeg kom ind på værelset og så den sorte ting.
Før talen begyndte mine ben at ryste.
Jeg ville gerne have kontrol over mine følelser
for ikke at gentage seancen fra Den Nationale Fortjenstorden,
hvor jeg ikke kunne tale.
Jeg øvede min tale, og mine ben begyndte at ryste.
-Jeg tænkte: "Jeg tager en drink." -God idé.
Det er okay.
TP9 - NBA-VINDER - FINALENS MVP 4,045 KVALIFIKATIONSPOINT - TAK, TONY
Er du okay?
-Lad os gøre det. Kom her. -Er du okay?
-Far! -Er du okay?
Hvor var du, far?
Jeg var derovre med mine venner.
Nu kommer Tony Parkers trøjepensioneringsceremoni.
Byd velkommen til…
Tony Parker!
Når man kommer derind,
og der er 20,000 mennesker, der klapper og viser en respekt
og så meget kærlighed…
Det varmer ens hjerte.
Jeg er en meget taknemmelig person,
så det føltes lidt uvirkeligt.
Tony, jeg…
Jeg vil gerne undskylde for alle de fysiske og mentale overgreb,
du måtte finde dig i fra mig i den tid, du var her.
Han har også gjort mig til et bedre menneske.
Men når man er ærlig over for nogen,
og de ved, at man virkelig holder af dem,
og man kan kritisere men så lægge en hånd om deres skulder,
og de ved, man går op i ting uden for banen,
når man kan tale om andet end basketball.
En lille fransk knægt, som jeg ikke forventer noget af,
bliver en af mine bedste holdkammerater
og bedste venner,
og jeg tror, det er det mest særlige ved det.
Venskabet og båndet
er det, jeg elsker mest.
Jeg elsker også dig, og vi skal være sammen for evigt.
Vi har ændret historien om vores sport for evigt.
Det var første gang, jeg indså
alt det, Tim, Manu og jeg havde opnået sammen.
Vend nu venligst jeres opmærksomhed mod nordsiden
af AT&T Center,
mens vi ærer nummer ni for evigt.
Han er den 15-årige dreng,
der drømte om at sætte et præg
på basketball og gjorde det.
Lav noget larm endnu engang for nummer ni, Tony Parker!
Jeg kiggede mig omkring og tænkte:
"Wow, der er hans trøje."
Det var emotionelt.
En sidste gang, alle sammen.
En, to, tre.
Kom så, Spurs!
Tak!
-Det er derovre. -Jeg er derovre?
-På min mors liv, gå nu. -Jeg går.
PRIVAT FEST HOS TONY PARKER
Jeg elsker at dele med mine venner. Så jeg besluttede at invitere alle.
At invitere 250 mennesker.
Så det er mange flybilletter!
Maître Gims, min mand.
Mange tak, min ven.
Jeg hadede at se…
Jeg hadede, at min søn skulle se den side af mig komme ud.
-Mand. -Det er sjovt.
Jeg var glad og tilfreds.
For mig føltes det som en fest for alle, for det er ikke kun mig.
Alle spillede en rolle i min karriere.
Så det var lidt uvirkeligt.
Jeg vil gerne sige dybtfølt tak
til alle, der har doneret penge.
For her er gaven.
Tony!
Må du leve et langt liv. Du er en legende, Tony.
Vi tager tilbage til Congo sammen.
Tre, to, en, kom så!
DEDIKERET TIL MINDET OM KOBE BRYANT 1978-2020
Se alt det der!
Sådan, hold.
Det er vildt.
Han nev mig!
Tekster af: Sidsel Seeberg