Downloaded from YTS.MX
NETFLIX PRESENTERER
Official YIFY movies site: YTS.MX
Etter 18 sesonger og fire NBA-mesterskap
kunngjorde legenden Tony Parker at han legger opp.
Tony Parker stjeler ballen og spiller pasningen perfekt.
Og Tony dunker!
Som barn drømte jeg om NBA.
Men aldri om å bli NBA-mester eller å få trøyenummeret pensjonert.
Vi er mestere, folkens!
Arbeid, disiplin, høye krav.
Jeg respekterte ham.
Den lille franskmannen, Tony Parker, vil gjøre det stort.
Jeg drømte alltid om å spille i NBA.
Det er verdens største og beste basketball-liga.
Han åpnet mange dører.
Om du ikke hopper, er du ikke fransk!
Han var enestående fra starten av.
En ekte San Antonio-fyr med fransk aksent.
Han er ikke en egoistisk spiller. Han er lett å like.
Han er en smart spiller. Jeg må være beredt på det.
For et skudd fra Parker!
TP9! Gratulerer! Du vet jeg digger deg, kompis.
Han er en vinner.
Vi er mesterne!
De siste 20 årene
har overgått alle mine drømmer.
Han har tilpasset seg veldig godt.
San Antonio Spurs velger Tony Parker.
Denne kampen er over!
Frankrikes basketlagkaptein Tony Parker er gjort til ridder av Æreslegionen.
For en opplevelse!
Han kan være stolt. Han har gått inn ikke bare i fransk historie,
men også i NBAs historie, så hatten av for ham!
Jeg var så stolt av ham.
Her bor altså jeg.
Jeg har oppnådd alt jeg ville oppnå i basketball,
og det føles godt.
Jeg var rede til å gå videre.
TONY PARKER HAR SPILT 1254 NBA-KAMPER
HAN VANT FIRE TITLER MED SAN ANTONIO SPURS.
HAN HAR SPILT SEKS ALL STAR-KAMPER OG BLE MEST VERDIFULLE SPILLER I FINALEN I 2007
Tony har vunnet mye,
og har lenge vært en av de beste playmakerne i ligaen.
Jeg tror han vil bli husket som en fyr som…
…bidro til å endre NBA fra…
…til en mer internasjonal sport.
For meg er det Michael Jordan… og så alle andre.
I fransk basket er det Tony Parker, og alle andre.
Enkelt og greit.
MOREN VAR NEDERLANDSK, OG FAREN AMERIKANSK BASKETBALLSPILLER I EUROPA.
TONY PARKER BLE FØDT DEN 17. MAI 1982 I BRUGGE, BELGIA.
HAN HAR TO YNGRE BRØDRE, TJ OG PIERRE.
Faren hans var en stor basketspiller, så han fikk basketball inn med morsmelka.
…med venstre hånd under kurven, men han bommer, og her kommer Parker.
Her kommer han, og pang!
Guttene var på alle kampene,
det var alltid "basket, basket, basket". Det var livet vårt.
Det er kort tid igjen. Fortsetter. Til Parker.
Han løfter seg opp. Folk er elleville!
Jeg fikk det beste fra begge verdener.
Jeg prøvde å utnytte det å ha europeisk mor
og amerikansk far.
Den amerikanske siden handler om å ha stor tro på seg selv,
å tro på det umulige, alltid tenke positivt.
Moren min hjalp meg å beholde bakkekontakten når ting gikk bra,
og ikke være for hard mot meg selv når det gikk dårlig. Den balansen.
Jeg laget en kraftfull cocktail,
og sånn ble tankegangen min skapt.
SOM TIÅRING SIGNERER TONY SIN FØRSTE KONTRAKT FOR FÉCAMP I NORMANDIE.
Fra han var 6 til han var 14, var jeg alltid med ham.
Vi dro aldri på ferie, vi dro på basketball-leir.
Faren min var veldig streng med oss i oppveksten.
Men jeg tror at når du har tre gutter...
I starten var han alene med oss, moren min måtte dra til Nederland.
Jeg tror han gjorde sitt beste, og han ga oss disiplin.
Det var med å forme oss.
Jeg har nok konkurranseinstinktet mitt fra faren min.
Denne kampen er Chicago mot San Antonio.
I julen dro jeg hjem. Det var da Michael Jordan var stor.
Han klarte det! Michael vifter med fingeren!
Jeg ringte for å få plasser. Vi dro.
Tony var ti, Terrence var åtte, og Pierre var seks.
Her kommer en kaboom!
Han var idolet mitt som barn.
Jeg hadde plakater av ham på rommet,
og jeg ville bli som ham, spille i NBA.
Chicago tar ledelsen!
Han pleide å se meg i Chicago med familien sin.
Det å se ham utvikle seg og gjøre en utrolig karriere...
Jeg er glad på hans vegne.
Det er stort å kjenne ham og kunne kalle ham en venn.
Vi er nede på to. Og så én. Her kommer Jordan!
Det er over!
Jeg tror han ser en leder i ham.
En som passer på laget sitt,
som fører laget til seier, ved å gjøre ting rett og riktig.
En holdning om at "ingenting kan velte meg".
Jeg fikk muligheten til å trene overfor ham i 1997.
Det var første gang jeg hadde sett en så fremtredende ung spiller.
Jeg trente på motsatt side med et ungt lag.
Han hadde full kontroll på ballen.
Han var så rask at han scoret lay-ups igjen og igjen.
Han gjorde som han ville.
På banen, selv om han er mindre, er han best.
Han er alltid foran.
Han er ikke rask bare på banen. Det var slik han bygget karrieren.
Han er alltid foran sin generasjon.
6. JULI 2018
TONY PARKER FORBEREDER SEG PÅ SIN ALLER SISTE SESONG
Nå til Chelsea Torres og KRIS 6-sportsnyheter.
Vel, Spurs-fans, om dere trodde sesongen ikke kunne bli verre,
så er nok dette toppen av kransekaka.
Etter 17 sesonger med Spurs
ble det bekreftet at Tony Parker har signert med Charlotte Hornets.
TP godtok et tilbud på ti millioner dollar for to år.
Parker skal ha ringt Pop for å fortelle ham det før det kom ut.
Jeg vet det var rett avgjørelse,
for det ville vært mer komplisert i San Antonio.
I Charlotte Hornets fikk jeg en ekte rolle.
Jeg visste at basket aldri ville bli det samme igjen.
Jeg gikk over til Charlotte for å gjøre en god sesong,
for å spille, og vise at jeg var tilbake og kunne spille på et høyt nivå.
Kanskje han følte at det var på tide å gjøre noe annet.
Det ville nok vært vanskelig for ham å bare sitte på benken for San Antonio.
Kanskje litt enklere i Charlotte.
De tilbød mer penger, og til slutt dro han dit,
men om du hadde spurt folk nå fra Spurs-siden og Tony-siden,
ville de kanskje sagt: "Skulle ønske han hadde kommet tilbake."
Han ble ikke i San Antonio,
for han syntes ikke Spurs' siste tilbud viste ham respekt.
De tilbød ham tredje playmaker.
Men han ville vise at han fortsatt kunne spille.
Om han ikke fikk spille for Spurs, måtte det bli et annet sted.
SIDEN 2010 HAR MICHAEL JORDAN EID CHARLOTTE BOBCATS,
NÅ CHARLOTTE HORNETS.
Alt skjedde fort. Jeg ble ringt av Jordan,
som var opprømt og ville ha meg med på laget.
Jeg sa alltid at sirkelen ble sluttet.
Det er rart å tenke på at jeg spilte min siste sesong i NBA for klubben hans.
Det var telefonsamtalen som endret alt.
Det var hans store idol som overbeviste ham til å gå over.
Tuller du?
Jeg kom inn i garderoben. Du spiste.
Jeg kommer tilbake etter å ha skutt. Du spiser fortsatt.
Fra første trening, etter bare fem minutter, sto han og ropte til meg.
Jeg tror han ville vise oss hvem han var, og hvorfor han var der.
Han ga oss et stort lederskap.
Han forsto hvordan jeg ønsket at laget skulle se ut,
han forsto ansvar, disiplin og struktur.
Mange av oss har sett Tony Parker vokse opp.
Vi vet at noe av det vanskeligste i denne ligaen
er å vinne mesterskap, og han har vunnet… Fire?
Han har hjulpet meg å forbedre spillet mitt, ikke minst mentalt.
Han kom med en fryktløshet og en vinnerholdning.
Han bidro til å endre kulturen her.
Det er ikke moro å bli gammel.
Kroppen din lystrer deg ikke på samme måte som før.
Den er ikke lenger like rask eller like eksplosiv.
Så du må tilpasse deg.
Du må fortsette å jobbe, og gjøre ting...
Spille med hjernen. Bruke erfaringen din til din fordel.
I 1997, 15 ÅR GAMMEL, FORLATER PARKER FAMILIEN I NORMANDIE
Jeg kom til INSEP
i min mors Citroën 2CV, og slik ble jeg kjent med campus.
De holdt på å avvise meg, for de syntes jeg var for liten og tynn.
Hei, hvordan går det? Står til?
-Hei. -Hei.
Det var flere talentfulle spillere der.
Men på ett område var jeg best.
Det mentale.
-Hei, står til? -Bra, og med deg?
Han var allerede kjent i ungdomsklassen som et stort talent,
som den beste i sin generasjon.
Så da jeg kom til INSEP, hadde jeg allerede hørt om ham.
Jeg husker den første treningen vår, første gang vi spilte mot hverandre.
Han kom seg fri, tok ballen og scoret uten problemer.
Han gikk over hodet mitt med én hånd,
det var vanskelig å svelge den gangen.
Hvis han må rive ned en mur, så gjør han det. Han var liten,
men om han ville score mot større spillere, så gjorde han det.
Hver gang han scoret, landet han på gulvet.
Hver gang han skjøt, landet han på gulvet.
Man skulle tro han ble oftere skadet.
Men han kom seg alltid på beina, det var sånn han spilte.
I 1998 visste han allerede hva han ville.
Han visste at han ville spille i NBA. Han ville komme seg helt til topps,
bli anerkjent på internasjonalt nivå.
Han visste at om man jobber hardt, så får man lønn for strevet.
Vi måtte jobbe hardt om sommeren.
Jeg var på treningsbanen, vi måtte trene i to uker,
og den første dagen var det 15 av oss.
Den andre dagen var det bare ni,
på den tredje seks, og på den fjerde bare meg.
Jeg tenkte: "Jeg er annerledes. Jeg er mye mer disiplinert."
Jeg har alltid jobbet hardere.
Det at noen kanskje...
...syntes Tony var arrogant, overrasker meg ikke.
Jeg så tidlig den urokkelige troen…
...han hadde på seg selv og målene sine, og han skammet seg ikke over det.
Jeg tenkte ikke over det den gangen, for når du er 15-16 år
og brenner for noe og har et stort hjerte,
så snakker du fra hjertet og forteller om målene dine.
Jeg ville bare dele lidenskapen min.
23. JULI 2000 DIAW, TURIAF & PARKER KOMMER TIL
DEN EUROPEISKE MESTERSKAPSFINALEN MED DET FRANSKE JUNIORLANDSLAGET.
DE SPILLER MOT KROATIA, SOM SPILLER PÅ HJEMMEBANE.
Det var starten. Det var det som tente gnisten i meg
og fikk meg til å love meg selv:
"Jeg skal ta tittelen for Frankrike."
Vi var 17-18 år, i starten av vår profesjonelle karriere.
Foreldrene våre satt på tribunen,
fem eller seks stykker blant 5000 tilskuere.
48 - 48
Rett før jeg gikk på banen, sa treneren: "Ronny, løp... Og få ballen i kurven."
Seks sekunder til det avgjøres. Frappeau går inn.
Han er alene… Og scorer!
Det var en følelse av ekstase
som overveldet oss.
Vi er mestere, folkens!
Det var alt. En sorgløs kompisgjeng uten bekymringer.
Det er starten på en vakker historie og på varige vennskap.
2000-mesterskapet sementerte drømmene våre,
alle samtalene våre klokken to om morgenen.
Vi skal på skolen om fire-fem timer, men her snakker vi om livet.
Tony viser oss den røde notatboka med Michael Jordan. "Vi skal vinne en dag!"
Og vi stemmer i. "Ja!"
Sånt husker du resten av livet.
I dusjen!
ETTER INSEP BEGYNTE TONY PARKER KARRIEREN I FRANKRIKE FOR PSG-RACING.
HAN SPILTE TO SESONGER FOR DEM MELLOM 1999 OG 2001
FØR HAN DRO TIL USA.
Kampens beste, Tony Parker, er bare 17, og er fransk basketballs store håp.
Fart, kontringer, overganger, det er det spillet handler om.
Derfor passer den amerikanske spillestilen meg.
I 2001 MELDTE TONY PARKER SEG PÅ NBA-DRAFTET.
SAN ANTONIO SPURS ER INTERESSERTE OG INVITERER HAM TIL EN PRØVETRENING.
Draftet foregår hvert år i juni i New York.
Der plukker de 30 beste NBA-lagene ut
de beste unge spillerne fra hele verden.
Europeere var ikke så populære da som de er nå,
i tillegg var han playmaker.
Playmaker er et amerikansk produkt, med amerikansk spillestil.
Så lagene slåss ikke akkurat om Tony Parker.
Den første treningen med Tony gikk ikke veldig bra.
Jeg husker at speiderne våre sa:
"Vi kan ikke prøve ham. Pop vil aldri ha en utenlandsk playmaker."
Førsteinntrykket mitt var at…
...han antagelig var litt vel eplekjekk på banen,
og kanskje ikke så tøff som han måtte være.
GREGG POPOVICH HAR TRENT SPURS SIDEN 1996.
HAN ER TRENEREN MED FLEST SEIRE I NBAS HISTORIE.
Det var i Chicago. Jeg hadde reist i ti timer,
jeg måtte rett på prøvetrening for Spurs, og jeg presterte elendig.
Men så dro jeg for å se på andre lag, og da imponerte jeg.
Så fikk Spurs meg tilbake på en ny prøvetrening, og da spilte jeg veldig bra.
Pop sa til meg: "Hvis du er ledig, velger vi deg i første runde."
De neste treningene overbeviste han meg om at jeg hadde tatt feil.
Og fra den dagen av...
...var han inne. Jeg ga ham ballen, og han tok over den plassen.
God kveld, og velkommen til NBA Draft 2001,
her i teateret på Madison Square Garden.
NBA-damen kommer bort og sier:
"Boston vil ha deg, så kom bort en tur."
Hun gir meg capsen, men 45 sekunder senere sier hun:
"Boston har ombestemt seg, gi tilbake capsen
og gå tilbake og sett deg." "Ja vel."
Som det 28. valget i 2001-draftet
velger San Antonio Spurs Tony Parker
fra Racing Club Paris, Frankrike.
Vi var alle nervøse, for vi visste ikke om han ville bli valgt.
Og så ble han valgt av San Antonio. Vi var i ekstase.
Jeg kommer aldri til å glemme det øyeblikket.
TONY BLE VALGT SOM NR. 28 AV 30 OG BLE DEN FEMTE FRANSKE SPILLEREN
SOM BLE TATT UT I NBA-DRAFTET
Vi tenkte: "Han kom seg dit, flott. Nå kommer det vanskelige."
Han må tilpasse spillet sitt til deres, til USA,
i verdens beste liga.
Jeg bestilte 12 glaserte.
Til de fleste av lagkameratene mine.
Og seks med kokos. De er til Tim Duncan.
Han elsker kokos.
Kaffe til Steve Smith. Han må ha kaffe om morgenen.
Som ferskingen må jeg skaffe donuts til de andre hver morgen.
Jeg kjente til ham. Hadde hørt om ham.
Men ikke "den neste Michael Jordan".
Heller ikke "Kobe Bryant 2".
Vi visste ikke om en fransk spiller ville klare NBA,
så vi var nysgjerrige. Det var sånn jeg så det da.
Jeg var spent på hvordan det ville gå med San Antonio Spurs,
som var et ambisiøst lag på den tiden.
Det var ikke et lag som utviklet unge spillere.
Det var et lag som skulle vinne NBA-mesterskapet.
Tony så ikke klar ut. Han var en spinkel guttunge.
Vi forventet ikke mye av ham, for å være ærlig.
Popovich tar det vanligvis rolig med de nye, særlig de unge,
og tar seg tid til å lære dem opp og få dem på rett spor.
Jeg trodde ikke jeg ville se noe til ham på lenge.
Visste ikke engang om han ville komme på laget.
Han kommer hit, veldig ung…
Snakker ikke særlig godt engelsk…
Pop prøver som alltid å overbevise meg om at han er et talent
som vil gjøre det stort, og at denne guttungen liksom skal hjelpe oss.
Jeg bare jattet med og avskrev ham stort sett.
Han snakket ikke med meg det første året.
Jeg tror han testet meg. Jeg tror han ville se om jeg var mentalt klar
til å være playmakeren Spurs trengte for å vinne tittelen.
Jeg vil alltid være takknemlig for det,
for det motiverte meg til å vise ham at jeg var klar.
Nitten år gammel, fra Frankrike, Tony Parker,
1,88 meter, 80 kilo, valgt sent i første runde i draftet…
Vi var på den første kampen hans, han scoret seks poeng.
Ok, bra.
I den andre kampen scoret han 12-14 poeng.
Flott.
Og hver gang spurte jeg eksmannen min:
"Er dette normalt?" "Nei", sa han.
Det var spektakulært.
Jeg hadde sett for meg at NBA kom til å bli kjempevanskelig.
"Jøss", tenke jeg.
Spurs tar tilbake ledelsen. Opp med én.
Du er alltid nysgjerrig når laget ditt prøver en ny, som spiller samme posisjon.
Du vil bli kjent med ham, se hva slags spiller han er.
I starten var en viktig del av spillet hans rett og slett fart.
Han kunne bare "boom".
Jeg tilbrakte mange timer på trening bak ryggen hans.
MOT ANTONIO DANIELS OG TERRY PORTER
BLIR TONY PARKER GJORT TIL FEMTE STARTER ETTER BARE FEM KAMPER.
Vi hadde spilt sesongens fjerde kamp,
og det var ingen god kamp.
Pop roper meg bort til seg på flyet og sier:
"Du starter i neste kamp."
Min første tanke var: "Er det greit for Tim?"
Han var stjernen på laget. Jeg ville være sikker på at det var greit for ham.
At fra da av ville en liten fransk playmaker sende ham ballen.
6. NOVEMBER 2001. TONY BLIR DEN YNGSTE STARTENDE PLAYMAKER I NBAS HISTORIE.
Det var overraskende. Man ser ikke ofte fyrer
som er draftet utenfor topp ti,
bli gjort til startere så fort.
Det tar gjerne en stund. Og han er playmaker,
den vanskeligste posisjonen i NBA.
Du vet hva folk tenker. Franskmenn er kule og tilbakelente, og...
...og ingenting haster. Det var sånn han spilte basketball.
Jeg var på ham med haukeblikk fra dag én.
Jeg ville se hver eneste feil han gjorde,
eller enhver avgjørelse som kunne gå den andre veien.
Jeg ville ikke ha noen som ikke taklet det,
verken mentalt eller emosjonelt.
Da han begynte,
ville jeg finne ut om vi ville kunne sette vår lit til ham,
for forventningene er temmelig høye.
Jeg sa: "Hvis han snakker til deg, så liker han deg.
Så lenge han snakker med deg, er alt i orden. Da er han på din side.
Jeg vet det er ikke noe moro å bli skreket til på direktesendt TV,
men ta det på en positiv måte."
Og rett på Tony Parker…
De første par årene er jeg sikker på
at det var tider da Tony var langt nede bak kulissene.
Han holdt nok hodet hevet foran lagkameratene,
men det hendte nok gråten overmannet ham hjemme,
eller i bilen på vei hjem.
Det er ikke tvil om at han gikk over streken mange ganger.
For meg var det normalt. Du respekterer treneren din,
og du respekterer hierarkiet.
Jeg sa til meg selv: "Jeg vet hvorfor han gjør det."
Jeg visste tidlig hva jeg ville bli,
og jeg visste hva jeg måtte ofre
for å bli en profesjonell basketspiller og oppnå drømmene mine.
Jeg var lidenskapelig, og jeg ville drømme, drømme stort.
Jeg husker en ganske utrolig historie
fra da han spilte med Spurs.
Han var helt ny, han var starter.
Han har allerede regnet ut
gjennomsnittslønnen for alle amerikanske playmakere ut ifra nivå.
Han ber om lønnsøkning på et par millioner dollar,
og de tilbyr ham bare en fjerdedel av det han burde få. Men...
Fyren gir seg ikke. Han gir seg ikke, og han sier:
"Nei, nederst i kontrakten min…
Blir vi ikke enige, finner jeg noe annet."
Du kan bli den best betalte idretts- utøveren i fransk historie. Vet du det?
Jeg bryr meg ikke om sånt.
Jeg kan være like god som Zidane, men mindre kjent,
for jeg er i USA. Lykken er å være sammen med familie og venner,
spille god basketball, prøve å vinne titler.
Penger er selvsagt fint å ha, men det er ikke alt.
Jeg måtte vise dem fra starten av
at jeg ikke var redd, at jeg kunne spille i NBA.
Det var motivasjonen min.
Å vise dem at vi kan spille basketball i Frankrike,
at man kan vinne med europeisk playmaker.
Tagning én.
Jeg er Kobe Bryant, og jeg har spilt mot Tony…
…i årevis.
Årevis. Det er hans feil at jeg ikke vant flere mesterskap.
Jeg husker kamper der Tony spilte med svært kort lenke.
Én feil, og Pop ville ta ham ut av kampen.
Jeg kunne si: "Jeg stenger deg inne, for om du sparker til ballen,
eller mister ballen, så er du ute, Pop tar deg ut."
Men jeg tror at det var det presset
som gjorde at Tony utviklet seg og spilte så godt under press.
Jeg tror det var 2003-serien.
I 2003-serien begynte han virkelig å få orden på ting.
Og det ble veldig vanskelig for oss å håndtere ham.
Jeg tror spillet hans ble mer avrundet.
Jeg tror han hadde et godt grep om det Pop ønsket av ham, offensivt sett.
San Antonio Spurs og deres playmaker Tony Parker
skal til NBA Western Conference-finalen.
De slo trippelmestere Los Angeles Lakers 110 mot 82.
Parker, 21, håper nå å bli den første franske spilleren
som vinner den mest prestisjefylte basketballtittelen, mot New Jersey.
Når man har spilt lenge nok i ligaen,
så kjenner man iblant på vekten av det man gjør.
Det gjorde ikke han. Han ville spille og kose seg.
San Antonio er én seier unna Den hellige gral.
Vinner de mot New Jersey i kveld,
blir Tony Parker den første franske spilleren som vinner tittelen.
Tony virket aldri usikker i den serien.
Det kan være tøft å gå imot en J-Kidd,
en med mer flamboyant spillestil.
Men Tony vek ikke en tomme.
Det er det jeg husker best ved den unge Tony: "Jeg skal konkurrere."
Folk undervurderte ham.
Jeg tror ikke folk forsto hvor god han var.
San Antonio Spurs er verdensmestere!
2003 FINALE SAN ANTONIO SPURS - NEW JERSEY NETS 4-2
Dette er bare begynnelsen. Jeg skal jobbe hardt, bli bedre.
Vi har et ungt lag, Tim Duncan er 26, og jeg er 21.
Vi kan vinne enda tre-fire til.
Jeg tror han fikk feil oppfatning av NBA.
For når man vinner så tidlig i karrieren, så blir det en forventning.
Jeg har vært i ligaen lenge nok til å vite at seire er sjeldne.
Det er vanskelig å vinne mesterskapet. Når du vinner, er det spesielt.
Han var kjempegira, trodde han ville vinne ti mesterskap til før det var over.
Selvsagt.
Mitt andre år i NBA. Jeg er bare 21, og vi er NBA-mestere.
I den alderen forstår du ikke hvor vanskelig det er å vinne en tittel.
Dette er en drøm som blir virkelig! Da jeg var ni år gammel,
drømte jeg om å vinne et mesterskap.
Akkurat! La oss snakke med…
Han var bare 21. En liten, fransk fyr
ved siden av Tim Duncan, David Robinson, han sto der sammen med dem.
Det var veldig rørende. Det gjør deg veldig stolt.
"JEG ER EN VINNERMASKIN"
Jeg vet hvor sprø og fanatiske franskmenn er når det gjelder sport.
Så det at Tony blir den første franske statsborgeren
som vinner et NBA-mesterskap, det er enormt.
Nå har du masse barn og unge i Frankrike, hvor han dro tilbake hvert år,
som sier: "Jeg vil bli som Tony."
"Jeg vil også bli som Tony."
ETTER SIN FØRSTE TITTEL BLIR TONY PARKER MED DET FRANSKE LAGET
TIL EURO 2003 I SVERIGE.
21-ÅRINGEN BLIR KAPTEIN FOR DET FRANSKE LAGET.
Det var hans første tittel. Men så innså vi
det store oppstyret rundt Tony, for det var vi ikke beredt på.
Det hadde aldri skjedd før, selv med de største franske basketstjernene.
Han kom tilbake fra en bra sesong. Han var NBA-mester,
så han hadde en annen status enn oss andre, skal sant sies.
Det skapte også problemer.
Det var litt sjalusi på banen,
ting som forstyrret funksjonen i laget.
I motsetning til hva noen tror,
det har blitt sagt at det var mye sjalusi
rettet mot Tony, som spilte i NBA.
Det er løgn.
Ingen den gangen sa: "Nei, han er for ung."
Det plaget oss ikke.
SEMIFINALE - EURO 2003 FRANKRIKE - LITAUEN 70-74
Vi ledet med fem poeng i semifinalen mot Litauen.
Han mistet ballen midt på banen mot slutten av kampen.
PARKER, KAPTEINEN SOM BLE FORLATT
DET FRANSKE LAGET SVIKTER EURO 2003-FINALEN
Det eneste jeg bebreidet Tony for, var da...
...vi hørte ham si,
og det var litt taktløst, at han ikke kunne gjøre det alene.
Den olympiske drømmen ble knust.
Tony Parker drar tilbake til NBA uten medalje rundt halsen,
men han har intet å skamme seg over,
det var han som prøvde seg på det siste skuddet, skuddet ingen ville ta.
Det er vanskelig å svelge, for vi var det beste laget.
Vi startet med spillere som ikke var klare, som ikke ville spille.
Hva kan man gjøre? Jeg kan ikke gjøre alt selv.
Jeg tror ikke folk skjønte hvor mye jeg gjorde,
hvor hardt jeg jobbet for å sørge for at lagkameratene ble fornøyde,
og for at vi skulle vinne.
Når du er en så dominerende spiller, må du tilpasse deg.
I 2005 FORTSETTER TONY PARKER Å KLATRE PÅ JAKT ETTER SIN ANDRE NBA-TITTEL.
Mine første to år var Tim Duncan Mest verdifulle spiller, en stor mann.
Det andre året var Manu Årets Nykommer.
Vi innså raskt at hvis vi ville vinne flere titler,
så måtte vi bli All-Stars.
Og det ble vi. Manu ble All-Star i 2005, jeg i 2006.
Folk begynte å kalle oss De tre store. Det var da alt begynte.
Du har Tony, du har Manu, du har Tim, og du har Pop.
Det skaper en perfekt storm. Slik bygges dynastier.
De utfyller hverandre på basketbanen.
Manu var alltid det Manu var.
Tony ble mer en målscorer.
Jeg scoret iblant. Han styrte angrep, jeg styrte…
Det var et slags flettverk.
Men vi respekterte og stolte alltid på hverandre,
stolte på at vi alle hadde samme mål, nemlig å vinne.
TD & THE SPURS
De blåste i hvem som fikk flest poeng. De blåste i hvem som fikk reklamen,
for ingen av dem brydde seg om det heller.
De blåste i hvem som fikk overskriftene. De ville bare vinne.
I 2005 ER SAN ANTONIO SPURS TILBAKE I FINALEN, MOT DETROIT PISTONS.
Vi lærte å spille med hverandre så godt,
og bare med blikk.
Iblant visste vi bare når vi skulle fortelle ham noe,
når vi skulle la ham være,
når han måtte presses, og det samme med meg.
Vi utviklet et forhold på banen der alt gikk automatisk.
Denne kampen er over!
San Antonio Spurs har vunnet sitt tredje verdensmesterskap!
Det var kamp sju.
Det var fantastisk, for vi spilte for å vinne.
Når du vinner en tittel, blir du hekta.
Det er som et dop. Du vil bare fortsette å kjenne den følelsen av å vinne.
Det er ingen hemmeligheter, ingen triks. Vil du fortsette,
så må du ønske det, være sulten på det.
Med San Antonio sluttet vi aldri å jakte på titler.
-Er dette bra? -Ja.
Jeg vil ha den også, pappa!
Det føles bra. Jeg har forberedt meg på min nye karriere.
Jeg er veldig fornøyd. Det er umulig å kjede seg i livet mitt.
Og det betyr at jeg kan tilbringe mer tid med familien, barna, kona mi.
Så alt er kjempebra.
-Pappa! -Bare med pappa.
-Klar? -Ja.
Han må selvsagt reise til Frankrike iblant, på grunn av jobben.
Men han skal også ta seg av barna,
og jeg føler at fordi de er gutter, har de gått glipp av det i år.
San Antonio i USA vil alltid være hjemme.
Da jeg kom hit, følte jeg meg straks hjemme her.
Luften her... Jeg vet ikke. Det er hjemme.
Det er hjemme, og jeg har opplevd så mye her,
det er altomfattende. Tankegangen, klimaet.
Jeg elsker alt ved byen.
-Står til, Ben? -Hei, Tony, hvordan går det?
Bare bra.
Så bra. Skal du reise?
Nei, jeg er hjemme i San Antonio.
San Antonio er en særegen by.
Det ikke er New York. Det er ikke LA.
Det er ikke Bay Area. Det er ikke Miami. Det er ikke for fort.
Det lave tempoet i San Antonio passet ham nok godt.
Det er et ekte familiemiljø, veldig strukturert.
Det er ikke mye annet å gjøre enn å konsentrere seg om basket.
Så kanskje det var en velsignelse for ham å flytte dit...
For du kan fokusere på basketball og ikke mye annet.
Han ble virkelig 100 % San Antonio-borger, 100 % texaner,
og fansen merker den ektheten i ham.
Han har hatt stor innvirkning, og det er åpenbart
hva folk på gata vil si.
Jeg var redd han ville stille til valg som ordfører.
Han kunne lett ha blitt valgt, så populær som han var blant folk.
-Tony! -Tony!
Om du ikke bor i San Antonio, er det vanskelig å forstå hvor viktige Spurs er.
Det er en identitet.
Kom igjen, Spurs!
Det er ikke baseball, hockey eller amerikansk fotball der.
Så Spurs betyr alt i San Antonio.
De har mye kjærlighet til klubben sin, det er utrolig.
I tillegg har du latino-mentaliteten. De er lidenskapelige.
De elsker laget sitt.
Tony! Jeg elsker Tony.
Overalt i verden, når man sier "San Antonio", tenker folk på Spurs.
Det er litt av en arv.
TONY PARKER HADDE ALDRI VÆRT ALVORLIG SKADD I LØPET AV KARRIEREN,
INNTIL 3. MAI 2017.
Tony Parker er i tolvte.
-Rebound av Anderson inne. -Tony Parker er nede.
Da han lå på gulvet, var min første tanke: "Han klarer seg."
Der og da var det vanskelig å forstå at dette faktisk var en alvorlig skade.
Jeg prøvde å bevege beinet, men jeg klarte det ikke.
Klarte ikke engang å løfte det.
Tony, Tony...
Jeg kommer til fysioterapeuten,
og legen sier til meg: "Legg fingeren din her."
Jeg legger fingeren der, og kjenner et hull.
Han sier: "Jeg tror du har røket quadriceps-senen."
"Hva er det?", sa jeg.
Det er en sjelden skade, så jeg sier: "Når er jeg tilbake? Tre-fire uker?"
"Nei, åtte-ti måneder", sier han.
Jeg var helt på gråten.
"Åtte til ti måneder?" Det var vanskelig å godta.
Da innså jeg
at denne skaden kunne hindre meg i å komme tilbake i det hele tatt.
At jeg kanskje aldri ville kunne spille basket igjen,
eller ikke engang kunne bøye beinet.
Over natten ble det jeg elsket mest, tatt fra meg.
Og det gir deg et nytt syn på ting.
Du tenker: "Jeg har i det minste familien. Kona mi og barna.
Om det ikke er mer basketball i morgen, er de det viktigste."
Det er umulig å bare slutte.
Å slutte på grunn av en skade er det verste for en idrettsutøver.
Etter hvert kom vennene mine. Thierry Henry kom med en gang.
Hei, kompis, jeg ville bare høre hvordan det går.
Jeg var nyoperert.
Han hjalp meg med å støtte beinet, med å gå på do,
og vi snakket om livene våre.
Vi snakket om karrieren, opp- og nedturene,
de viktige tingene.
Bra.
Det var modig!
Vennskap er ikke…
Det handler ikke bare om å se All-Star-kampene…
...og å holde trofeene, de gode stundene.
Det er tider som disse som er mye viktigere for meg.
Stort bryst.
Jeg sa til ham: "Du skal tilbake.
Du er en fighter. Du gir ikke opp. Du kommer tilbake. Ikke vær redd."
Det er perfekt. De to er flotte.
Første steg for meg var å bøye beinet.
Jeg var besatt av det, for legene sa at jeg ikke ville klare det.
Hver dag tvang jeg meg selv til å prøve å bøye beinet.
Hver centimeter var en liten seier.
Holdningen din betyr alt.
Skaden han fikk, har gjort slutt på karrierer.
Men han godtok aldri det svaret,
men jobbet hardt, gikk i rehabilitering,
gjorde alt som var mulig, og mer, for å komme seg tilbake på banen,
for han ville ikke at det skulle ende sånn.
Han var positiv hele tiden.
Han gråt ikke. "Stakkars meg, hvorfor skjedde dette?"
Han gikk rett i gang med å jobbe, for å komme seg tilbake på banen.
Og det var flott å se ham jobbe.
Greit.
Jeg besto alle testene. Jeg trente så mye som mulig,
og så bestemte vi at jeg skulle tilbake på banen.
27. NOVEMBER 2017
TONY PARKER ER TILBAKE UNDER SJU MÅNEDER ETTER SKADEN.
-Ses ved middagen i kveld? -Ja.
-Så du bildet i avisen? -Ja.
Alle årene jeg la meg tidlig, tok vare på kroppen min, spiste sunt,
jeg tror det bidro til at jeg klarte å komme tilbake
relativt raskt fra en så alvorlig skade.
-Jeg skal til behandling nå. -Ok.
Du har måttet arbeide hardt.
Føler du at du har blitt litt sterkere og raskere?
Jeg føler meg sterkere, ja.
Jeg har aldri løftet så mye i hele karrieren min, det er sikkert.
Tony Parker har alltid vært bevisst på valgene sine.
Å komme tilbake fra en vanskelig skade
var å si: "Jeg avgjør hvordan karrieren min ender."
VI SAVNET DEG, TONY!
LAG LITT LYD
Tony Parker!
Jeg er veldig stolt av Tony.
Jeg er veldig stolt av hvor hardt han jobbet.
Når du er en del av familien vår, har du en familie.
Vi tar vare på menneskene som...
...som legger hjerte og sjel og kjærlighet i laget vårt,
og han er definitivt en av dem.
Spurs før Tony spilte som roboter.
Jeg tror mange amerikanske fans, mange NBA-fans, syntes Spurs var kjedelige.
Jeg elsker David Robinson.
-Det er ikke bare... -Flott.
Kjedelig. Tim Duncan, jeg elsker ham… Kjedelig.
Hei, det er Tony!
Så kommer Tony inn. "Halla!"
Med personligheten sin.
Tony fikk deg til å legge merke til Spurs for mer enn bare basketball.
Hvordan går det, Tony? Er dere klare for sesongen?
Han var bare kul. Spillet hans var kult.
Han var gift med en Hollywood-stjerne.
I 2004 MØTER TONY PARKER SKUESPILLERINNE EVA LONGORIA.
DE VAR GIFT FRA 2007 TIL 2011.
People Magazine anerkjente ham alt.
Nå skal hun til finalen med ham.
Han satte et spotlight på Spurs som ingen andre hadde gjort før.
Jeg har konkurrert mot mange som jeg har prøvd å hate og mislike.
Det kunne jeg aldri gjort med Tony!
Tony var bare en hyggelig fyr.
Han prøver å gi deg juling på banen, men på en høflig måte.
Jeg spilte med Ronny Turiaf.
Han og Ronny gikk på skolen sammen, så jeg spurte Ronny:
"Ronny, du må lære meg noe på fransk.
Gi meg noe, så jeg kan tulle med Tony."
Si noe på fransk for å vippe ham av pinnen.
"Hvor lærte du det?"
-Vil du si det? -Nei!
Absolutt ikke. Du kan jo tenke deg.
Jeg så på ham uten å gi ham noen reaksjon,
men inni meg syntes jeg det var morsomt
at han tok seg tid til å lære språket vårt for å vippe meg av pinnen. Ikke bare-bare.
Han visste at man kunne si hva som helst, vi kom ikke til å reagere uansett.
Og det var stor rivalisering med Lakers da jeg begynte å spille i NBA.
Vi hadde noen beintøffe kamper.
De var alltid en av motstanderne vi måtte slå for å vinne et mesterskap.
Vi hadde ikke noe imot dem personlig...
Men vi hadde noe imot dem.
De får den til Fisher. Han scorer!
Derek Fisher scorer!
Det gjør en fortsatt nervøs
å vite at man må spille mot Tony…
For han er så flink med basketballen. Han er rask, mye raskere enn meg.
På ett punkt må han ha vært den raskeste spilleren i NBA, med ballen.
På den tiden var det krig.
Vi spilte mot hverandre. Begge ville vinne tittelen.
Så det var ingen…
I dag ser man at gutta er venner.
De treffes på fritiden. Sånn var det ikke da.
Mange fans så på Spurs som "kjedelige".
Og så ga vi laget deres juling. Hvem var kjedelige, sa du?
SAN ANTONIO SPURS HAR DEN STØRSTE PROSENTANDELEN SEIRE I NBAS HISTORIE.
I SINE 17 ÅR MED SPURS GIKK TONY PARKER ALDRI GLIPP AV SLUTTSPILLET.
Vestkysten har et litt høyere nivå enn østkysten,
og å holde på så lenge som Tony,
så mange sesonger, på det nivået,
og med de forventningene hvert år… Det er imponerende. Veldig imponerende.
Tony har aldri vært redd. Han har alltid gått for de store gutta, gått for banen,
sneket seg under for å skyte en teardrop. Han har alltid vært kreativ.
Noen ganger, selv når du vet at han vil skyte…
Du kan ikke gjøre noe, for han har en taiming og finesse som overgår alt.
Tonys kuleste signaturgreie var teardrop-skuddet.
Tony kom seg inn blant de høyeste trærne, dit han måtte.
Og det var nok ikke veldig vanlig på den tiden.
Jeg var den første som tok skuddet på to føtter. To føtter, én hånd.
Mange spillere gjorde det på én fot.
Jeg gjorde det på begge føttene, med et lite teardrop-skudd, og det var…
Jeg var den første, og jeg ble kjent for det skuddet.
Det var noe jeg utviklet som barn
for å få ballen over de høyere spillerne, gutta på 1,93 - 1,98 m.
Han klarte å løpe rundt de høye og kaste den raskt,
så man ble stående igjen og tenke:
"Hvordan slapp han gjennom?"
Og han gjorde det tre, fire, fem ganger under en kamp. Det var utrolig.
Det er et skudd alle playmakere trenger.
Det er vanskelig å være konsekvent med det.
Så, ja, jeg vil absolutt si at han fant opp det skuddet.
SAN ANTONIO TONY PARKERS PRIVATE TRENINGSSTUDIO
Når du vil bli en av de beste,
må du kunne analysere spillet ditt
for å utvikle deg og bli bedre.
Du kan ikke bare være rask. Etter en tid ønsket jeg
å bli en god allround-spiller. Jeg forbedret skytingen.
For jeg ville bli en av de beste. Jeg ville bli en All-Star.
Sommeren 2005 endret han skytestil for å utvikle seg videre.
Han visste at han hadde mange år igjen,
og at om han ville bli værende på toppen, så måtte han utvikle seg.
Selv-utvikling er noe av det vanskeligste man gjør.
Han så seg i speilet og sa: "Jeg skal bli bedre."
Og han var åpen om det, det imponerte meg.
Noen ville skjule det, for om de mislykkes, får ingen vite det.
To til.
2005 SPURS TRENINGSSENTER
Nå gjør vi bare driblinger.
Drible til høyre, til venstre, øverst i feltet.
Om du kan gjøre det der du hopper…
Du trenger ikke gjøre mange. Gjør seks stykker, men sett i gang.
Det trenger ikke å være maks fart, men nærmere, for du blir bedre.
Én dribling til høyre.
Han snakket om Tiger Woods, at han endret svingen sin
etter å ha vunnet Tiger Slam. Han hadde vunnet fire Grand Slam, og tenkte:
"Jeg må være mer konsekvent med svingen." Det overbeviste meg.
Jeg var to ganger NBA-mester og tenkte: "Å endre skudd nå, det er skummelt."
Det er vanskelig å skulle endre skuddteknikken din.
Du har tatt imot og skutt på samme måte i 15 år.
Alt må endres, du begynner på null, som om du er et barn igjen.
Vi begynte med én hånd. Vi gjorde énhåndsskudd.
Vi formet det nye skuddet etter teardropen hans.
Det hadde nesten samme grep som teardropen.
Vi gjenkjente det, endret grepet hans, og det gjorde tilpasningen enklere.
Etter mye trening ble jeg mye mer konsekvent,
og det gjorde at jeg ble valgt til min første All-Star-kamp i 2006.
ETTER Å HA ENDRET SKYTESTIL I LØPET AV SOMMEREN 2005
OPPNÅDDE TONY PARKER EN 55 % TREFFRATE GJENNOM NESTE SESONG.
HANS HITTIL BESTE POENGSUM.
Han er fransk basketballs stolthet.
Tony Parker har blitt mester for tredje gang i NBA
og ble kåret til finalens Mest verdifulle spiller.
Ingen europeisk spiller har oppnådd så stor suksess.
24,5 POENG / KAMP 57 % TREFFRATE PÅ SKUDD
De ga juling til Cavaliers, ga juling til LeBron James.
Men selv med alle de store spillerne Spurs hadde,
Tim Duncan, Manu Ginobili, så var han den største.
Han knuste Cavaliers.
De så hvem de skulle spille mot i finalen
og sa: "Dette er måten vi må angripe dem på."
Det var Tonys serie. Tony tok over den serien.
Det var TP hele dagen, hver dag. De fant ikke ut av Tony.
Jeg tror alle forsto det. Så vi sa:
"Vi må få TP med på dette." Og det gjorde jeg.
Antagelig hans beste basketballperiode.
Cleveland prøvde alt. Stanse ham, sinke pick-and-rollen, sette to menn på ham,
sette størrelse på ham, men ingenting funket.
La meg bære denne gutten!
Så hyggelig.
Mest verdifulle spiller…
…i NBA-finalen 2007…
…er Tony Parker. Vi sier: "Gratulerer, bon chance."
Jeg var der.
Jeg tenkte: "Det blir Tim Duncan."
Bare fordi det er Tim Duncan, men så ga de den til Tony.
Velfortjent. Han var rett og slett utrolig.
Du lukter alkohol.
Det er champagnen, gamle venn.
De kan aldri ta dette fra meg.
Navnet mitt vil alltid stå på listen over MVP-er.
Han trengte ikke tittelen
for å befeste seg som en av ligaens beste playmakere.
Det var han allerede.
For meg er du verdens beste spiller, for du ledet laget ditt til seier.
Siden jeg startet karrieren og dro til USA som 19-åring,
har jeg kommet tilbake til Frankrike hver sommer.
Jeg sier alltid at jeg har to hjem. I USA er San Antonio hjemmet mitt.
I Frankrike er det Lyon.
Vil du ha skinke? Ja?
Hva ville du valgt om du måtte velge?
Pizza eller croque monsieur?
Croque monsieur og pizza.
Er det godt, Liam?
Han var ofte i tabloidene,
og jeg tenkte det ville være bedre for ham å fokusere på de sportslige prestasjonene.
Han var sammen med en Hollywood-stjerne, og det er store sko å fylle.
Selv har jeg aldri sammenlignet meg med henne,
men folk snakket om det, om jeg likte det eller ei.
Særlig som ung tenker du på legitimitet.
Du er sammen med en kjendis, en basketlegende.
Så du lurer alltid på om du er god nok.
TONY PARKER OG AXELLE GIFT 2. AUGUST 2014
Jeg er stolt av henne, hun er en fantastisk mor til mine barn,
og hun har alltid støttet meg, i gode og dårlige tider.
Vi tar alle avgjørelser sammen, uansett hva de er.
De nye forretningene, timeplanen hans,
hva han skal gjøre når han avslutter karrieren. Alt.
I 2019 ETABLERTE TONY PARKER ET AKADEMI I LYON.
Folkens.
Akademiet har et treningssenter for basket, men også musikk og tennis.
Han vil gi muligheter til unge.
Han gjør det ikke bare for å skinne, for å vinne titler
å legge til på merittlisten.
Han vil også være involvert i utdanning,
det er der man ser farsfiguren i ham.
Jeg liker å se folk komme sammen,
for med et stort prosjekt som dette på akademiet,
med kvinneklubben og herreklubben, så må folk komme sammen.
Verdiene han fører videre, er veldig viktige,
for han gir håp til de unge, særlig med akademiet og klubben.
Disse er veldig viktig for landet der du ble født og vokste opp.
Det er en mesters mentalitet.
Mange idrettsutøvere tenker:
"Nå er jeg ferdig med denne sporten.
Hva skal jeg gjøre nå?"
Mens Tony gikk videre uten å tvile.
Det er sånn mestere tenker. "Det var moro så lenge det varte.
Karrieren var fantastisk, men nå fokuserer jeg framover,
like mye som jeg fokuserte på spillet." Og han har klart det,
og det vitner om mesteren i ham.
Han er en interessant person når det gjelder å motta info og kunnskap.
Han tenker alltid på videre, det er ikke bare her og nå.
Hva med framtiden?
Hva med tre år fram? Eller fem? Hvordan vil dette se ut da?
SIDEN 2014 HAR TONY PARKER EID DEN FRANSKE BASKETKLUBBEN ASVEL.
I 2017 KJØPTE HAN KVINNELAGET OGSÅ.
ASVEL er en legendarisk klubb i Frankrike. Men den trengte noe, et løft.
ASVEL mistet kontakten med glansdagene, og Tony Parkers ankomst endret det.
I dag er ASVEL en drivkraft i fransk basketball.
VINNER FRANSK CUP 2019
Hva skjer, trener? Godt jobba.
Sjef!
Dere vil alltid være hotte. Godt jobba, gutter.
Det er delvis skjebnen.
Det er som om det ikke bare er hans verk.
At han ble født med en gave,
en gave for å vinne, og…
Og å løfte fransk basketball til nye høyder.
I 2019 BLIR ASVELS KVINNELAG FRANSKE MESTERE.
HERRELAGET VANT BÅDE DEN FRANSKE LIGAEN OG DEN FRANSKE CUPEN
Postkarrieren hans startet allerede før han la opp.
Han er daglig leder. Han er president.
Jeg husker han måtte sparke en trener en gang.
Han står opp kl. 06 og ser kamper.
Jeg vet han spurte og gravde mye i Spurs
om den administrative delen. Kanskje ender han opp med å jobbe for dem.
Kanskje han en dag erstatter R.C. Buford
når han bestemmer seg for å trekke seg som president og direktør for laget.
Det er ingen i NBA akkurat nå...
...som er bedre forberedt til å gjøre det enn ham.
Tony Parker vil gjøre hva som helst.
Han har ingen grenser, verken i forretninger eller basketball.
Han er klar over at det var fransk basket som ga ham grunnlaget for
å bli den han er, og han har alltid villet gi tilbake.
Jeg har alltid tatt min rolle som ambassadør for fransk basket på alvor.
Det har vært målet mitt,
å heve nivået i fransk basketball så mye som mulig.
Hvor mange spillere vet du om som spiller NBA-mesterskap,
vinner, og går tilbake til landslaget sitt?
Null. Ikke en eneste én.
Tony ville ikke la det franske laget hvile før de hadde vunnet en tittel.
Det var uunngåelig, skrevet i stein, 100 % sikkert.
Han har kommet langt fra starten av karrieren,
da han var mer fokusert på seg selv.
Til slutt forsto han virkelig
at selv om han var en stor spiller, så trengte han andre.
I 2009 hadde jeg en lang prat med Vincent Collet om det.
Jeg hadde vært på landslaget seks-sju år,
og vi hadde aldri vunnet noe mer enn bronse.
Jeg ga ham eksempelet med John Wayne i filmene,
hvordan du ikke ser ham i begynnelsen.
I begynnelsen ser man mest bi-karakterene,
det er først når ting blir spennende, at helten kommer inn.
Jeg sa at hvis han spilte kampen alene fra begynnelsen av,
også om han lyktes,
så var ikke det riktig måte
for å sette tempoet for laget som helhet.
Problemet var at han måtte være mer bevisst
øyeblikkene der laget klarte seg uten ham,
så vel som de øyeblikkene de virkelig trengte ham.
Jeg tror den praten var veldig viktig,
og svaret mitt var veldig enkelt.
"Jeg vil vinne medaljer." Jeg ville gjøre hva som helst.
Ja, det var en jobb, men for meg var det veldig viktig,
for jeg ville lykkes med det franske laget.
I 2007 sa han til meg:
"Jeg ville byttet bort et av NBA-mesterskapene mine
for å vinne en gullmedalje med landslaget."
Det var hans skyld at vi brukte så lang tid på å vinne.
Det var en generasjon utrolige spanske spillere,
kanskje de beste i europeisk basketballs historie.
Hadde det ikke vært noe spansk lag, ville vi vunnet mange medaljer.
Kampene mot Spania var store.
Det var kameratslige kamper, men det føltes som Euro eller OL.
Intenst.
Det har alltid vært rivalisering mellom Frankrike og Spania.
Ikke bare i basketball, men i mange sporter,
og det er alltid spent stemning.
Før kampen, alt rundt den, i pressen.
Det var spent stemning mellom spillerne, to lag som ville vinne.
Det er en kameratslig kamp.
Du prøver å vinne, og du blir slått. I basketball blir man slått.
Flott… Og det er feil for Rudy.
Han holdt ham rundt halsen.
Usportslig feil på Rudy Fernández.
Med rette.
Jeg forstår at de var frustrerte
fordi vi klarte å lykkes.
Vanligvis vinner det beste laget,
og det at vi vant flere ganger
gjorde oss til et bedre lag.
De har flere medaljer enn oss, flere gullmedaljer.
De motiverte meg til å bli en bedre spiller,
og spille på det franske laget hver sommer for å slå dem.
20. SEPTEMBER 2013 FRANKRIKE - SPANIA EURO SEMIFINALE
Før kampen lovte vi hverandre at vi ikke skulle være redde, samme hva.
Det var åpenbart i første halvdel
at demonene våre hjemsøkte oss. Vi holdt tilbake.
Hadde ikke Tony gitt alle en skikkelig peptalk i pausen,
så hadde vi blitt utslettet.
På det tidspunktet var han den eneste
som kunne ha snakket i garderoben, og det gjorde han.
"VI MÅ VÅKNE, GUTTER!
ALVORLIG TALT, VI SPILLER SOM OM VI ER REDDE FOR NOE."
Jeg var i korridoren.
Jeg hadde ikke kommet til garderoben. Planen var å snakke med dem.
Da jeg kom dit, gjorde han det allerede, med egne ord.
"De vinner fordi de tror vi er elendige!
Du ser det i ansiktene deres. De behandler oss som møkk!
Jeg blåser i hva som skjer i andre omgang. Om vi så taper,
så skal vi spille med stolthet, og spille tøft!"
Måten han snakket til dem på, var så rå
at det virket som en trigger for laget.
Etter en stund var vi lei av å møte det spanske laget.
Ting ordner seg gjerne av seg selv.
Jeg tror den talen oppsummerer karrieren min på det franske landslaget.
Jeg snakket fra hjertet, og jeg ønsket så inderlig å vinne.
Da de kom tilbake på banen, var de et annet lag.
Og, ja, det var et stort øyeblikk.
Vi spilte mye bedre.
Det åpnet veien for å spille i finalen og vinne tittelen.
FINALE - EURO 2013 FRANKRIKE - LITAUEN 80-66
Det har vært en drøm for meg., Det var tittelen jeg manglet.
Nå er sirkelen sluttet.
Det var pur glede, en eksplosjon.
Jeg demonterte omtrent sofaen hjemme fordi det var så nervepirrende.
Vi var der, hele familien, og bare "jøss".
Vi synger "Hvis du ikke hopper, er du ikke fransk"!
Hvis du ikke hopper, er du ikke fransk!
Jeg tror det var veldig viktig for Tony.
Viktig for merittlisten hans å ha skrevet historie…
…i fransk basketball.
Han ønsket det så høyt for Frankrike, så det var et flott øyeblikk.
I 2003 begynte han i Sverige.
Han hadde kjempet hvert år…
…for å vinne…
…for Frankrike.
Strålende.
FRANKRIKE VINNER SIN FØRSTE GULLMEDALJE I INTERNASJONAL BASKETBALL.
3. OKTOBER - TONY PARKER MOTTAR DEN FRANSKE FORTJENSTORDENEN
FOR HELE KARRIEREN SIN.
Muhammad Ali pleide å si…
"Mestere…", og det er mange her,
"…skapes ikke i treningssentre.
Mestere er laget av noe de har dypt inni seg.
Et ønske, en drøm, en visjon.
De må ha ferdighetene", og det har du,
"og viljen.
Men viljen må være sterkere enn ferdighetene."
Tony Parker, på vegne av Frankrikes president,
med myndigheten gitt meg,
overrekker jeg deg den franske fortjenstmedaljen.
Da jeg var liten, så jeg aldri for meg å få noe sånt.
Jeg visste ikke engang at det fantes.
Jeg ville bare spille basketball.
Idolet mitt var Michael Jordan, jeg ville gjøre det han gjorde
og presse meg selv til det ytterste. Det var motivasjonen min,
for jeg hadde min fars ubetingede støtte,
som ga meg mentaliteten man trenger for å lykkes innen idrett.
Til min mor og mine brødre, takk for støtten.
Jeg prøver å ikke se på dem, ellers vil jeg…
Alle jeg elsker, er her, så dette er ikke enkelt.
Et øyeblikk, bare.
21. SEPTEMBER 2019 OPPVISNINGSKAMP MED MANU GINOBILI
Kom igjen, Spurs!
Folk her elsker basketball. De brenner sånn for det
at jeg føler meg som en rockestjerne. De er så engasjerte.
Passer ballen tilbake til Tony Parker!
Jeg har kommet til Kina i over ti år.
Jeg har mange forretningsinteresser her. Det er en kjærlighetshistorie.
Parker 3. Eksplosiv hastighet. Feima FIBA global partner,
PEAK. Jeg kan spille.
-Takk, Tony. -Takk.
Tusen takk.
Det er takket være PEAK at jeg ble så kjent i Kina.
De har 6000 butikker,
og jeg er deres største idrettsutøver, så de har satset på meg.
Da jeg var 17, signerte jeg med Nike,
og jeg ble hos Nike i 13 år.
Og da jeg var 30, ga PEAK meg et stort tilbud.
Jeg sa ja og startet dette store eventyret.
De lager ennå signatursko i hans navn,
selv om han har sluttet. Den eneste andre
som fortsatt får designet sko etter at han ga seg, er Michael Jordan.
SHANGHAI FRENCH LYCÉE
Det å være stjerne i Kina er en fordel for fremtidige forretninger.
Da jeg var ung, 17 år,
måtte jeg velge mellom basketball og skole.
Det gikk bra for meg, for jeg lyktes som idrettsutøver.
Men 95 % av alle unge vil ikke være like heldige,
og derfor har jeg startet en skole
som tilbyr en alternativ løsning til de ungdommene som ikke klarer det.
Idrettens makt er utrolig, hvordan man kan påvirke unge.
Det er et av de beste komplimenter noen kan gi meg,
å ha vært en god pioner for fransk basketball,
å ha inspirert en ny generasjon.
Da jeg kom til San Antonio, var det Gregg Popovich, David Robinson,
Tim Duncan, Manu Ginobili.
De var eldre enn meg,
så av respekt bør man vente til sin tid kommer.
I 2011 husker jeg at Pop kalte meg inn på kontoret sitt og sa:
"Jeg har sett deg med det franske landslaget i sommer,
og jeg så hvordan du snakket med lagkameratene dine.
Jeg har lest at du gikk til rommene deres for å motivere dem, snakke med dem.
Jeg tror det er på tide at Tim Duncan gir fakkelen videre til deg.
Nå er det ditt lag,
og du må gjøre med Spurs det du gjør med det franske laget."
Og det gjorde jeg.
Og de har ikke Tim Duncan ute… Parker scorer! Å, kjære!
Før var jeg femte hjul på vogna.
Fra da av var de laget mitt. Jeg var franchise-spilleren,
som de sier i USA.
Det var da folk begynte å si at jeg kom til å havne i Hall of Fame.
Jeg ble kåret til en av de fem beste spillerne i NBA.
For meg var det mine beste sesonger i NBA.
TONY PARKER UANGRIPELIG
TONY PARKER RASTE GJENNOM SESONGEN OG GA SPURS HÅP OM EN NY TITTEL.
Pop blandet seg ikke så mye
med Tony, men ga ham litt mer frihet, litt friere tøyler ute på banen nå
enn da han var 19, da hadde han mindre spillerom.
Det at de holdt sammen, skapte et sjeldent bånd.
Det endret seg. I begynnelsen
ble han respektert for talentet sitt.
Han kunne få ting gjort, og det gikk automatisk.
Men etter som han lærte å ta beslutninger,
og kunne si hva den ene eller andre spilleren trengte,
det var der han utviklet seg,
til å bli en mentor for de yngre som kom inn.
Det var noe av det mer givende jeg har gjort innen sport,
for når man jobber med noen så lenge… Det var det samme med Manu og Tim.
Når du ser dem vokse som mennesker, og gå gjennom opp- og nedturer med deg,
betyr det mye over tid.
INSPIRERT AV DEN NYE LEDEREN SIN
KOM SPURS TIL FINALEN I 2013 OG 2014.
MOTSTANDERNE VAR LEBRON JAMES' MIAMI HEAT.
...tar imot, setter opp en trepoenger.
Går ikke. Rebound. Tilbake til Allen.
Trepoengeren hans og bang!
Det er uavgjort, med fem sekunder igjen.
I 2013, i finalen, ble vi nesten mestere.
De begynte å ta fram bannerne, pokalen sto klar.
De gjorde seg klare til seremonien.
Så, noen sekunder før slutten,
skyter Ray Allen en trepoenger fra hjørnet.
På grunn av de tre poengene ble vi ikke mestere det året.
Det motiverte oss til å ha en nesten perfekt sesong året etter.
Du er så nær å vinne, og så spiller du mot samme lag.
I 2014 spilte vi antagelig bedre
enn vi noen gang har gjort med Spurs.
Den viste vår evne til å komme oss på beina igjen. Det var fantastisk.
Velkommen til San Antonio, Texas,
der NBA-finalen 2014 gjenopptas
og muligens avgjøres i kveld.
Vi var kjent for forsvaret vårt.
Du spiller på en halvbane med Tim Duncan, så det er vel
litt mindre sexy, om du vil.
Men det funket, og vi vant.
Men i 2014, da Pop bestemte seg for å la meg lede laget…
...så var alt basert rundt meg. Alle trekk startet med meg.
Vi ville bruke ferdighetene mine.
Så i 2014 var vi på vårt beste.
Det er sant at i denne finalen, og i alle sluttspillene...
...spilte vi bedre enn noensinne.
Spyler den ned med venstre hånd!
Jeg nøt det øyeblikket. Det hadde tatt sju år
å vinne enda en tittel.
Det føltes som en evighet. Jeg husker hvert øyeblikk.
Jeg hadde fått alle vennene mine og familien min dit.
Det kunne bli siste gang vi ble NBA-mestere.
Alle måtte være der.
Vi er mesterne!
Når man ser på historien, spillere som har vunnet fire titler,
så er listen veldig kort.
Noen ganger er det vanskelig å forstå
når jeg ser navnet mitt der, og jeg tenker:
Jeg er en del av noe fantastisk,
og jeg nyter hvert øyeblikk.
Og jeg vant med Boris.
Det gjør historien enda vakrere, for jeg var juniormester i Europa med ham.
Siden ble vi seniormestere i Europa sammen.
Så ble vi NBA-mestere.
Det er som en drøm fra da vi var barn,
og hadde undervisning sammen på INSEP.
Hadde du sagt da at vi ville oppnå alt dette, hadde jeg sagt…
"Jeg tror ikke det!"
ENVEISKJØRT
Nå, etter 18 sesonger og fire NBA-mesterskap,
kunngjør legende Tony Parker at han legger opp.
Sytten av de 18 sesongene var i San Antonio,
men den siste var med Charlotte Hornets.
Jeg var veldig overrasket,
hans siste kamp med Charlotte var mot oss, Orlando.
Han spilte ikke i den.
Ja, jeg ble overrasket.
Jeg skulle gjerne sett ham i hans siste kamp med Spurs,
gjort noe for å feire ham.
Jeg tenkte: "Han signerer for et år til med Spurs og avslutter karrieren der."
Jeg overrasket mange med avgjørelsen min.
De fleste idrettsutøvere sier selvsagt at du må spille så lenge du kan.
Til du ikke lenger kan gå, til kroppen din ikke klarer mer.
Den siste sesongen min var statistisk sett bedre enn året før,
så folk tenkte at jeg kunne fortsette å spille.
Og det var mange lag som ringte agenten min.
Jeg kunne gått tilbake til Spurs. Og vi snakket om det.
Men jeg vet ikke. Jeg tenkte: "Det er ikke det samme lenger."
Så jeg endte alltid opp på samme konklusjon,
nemlig: "Jeg legger opp."
Når du har tilbrakt 20 år med å jobbe for å alltid være i toppform,
så er kroppen glad for å få hvile litt.
Spise ost, drikke vin. Jeg tror kroppen min liker det.
11. NOVEMBER 2019 TIL ÆRE FOR HAM
BESTEMMER SAN ANTONIO SPURS SEG FOR Å PENSJONERE TONY PARKERS NUMMER 9
TAKK TONY
Jeg hadde aldri forestilt meg at noe sånt skulle skje i karrieren min.
Jeg drømte aldri om noe sånt. Det var uvirkelig.
Alle jobber hardt for å etterlate seg spor,
etterlate seg en arv. Det ønsker vi alle.
Ikke sant? Vi vil at folk skal huske oss, hva vi gjorde her.
Og når trøya di henger fra takbjelkene,
så vil folk alltid se den trøya og tenke på
hva du betydde for laget, for byen.
Ingen fans vil se den trøya og si:
"Jeg husker den gangen han tabbet seg ut."
Folk vil se trøya hans og huske hva han betydde
for dette laget og denne byen.
Hei, folkens, står til? Jeg kan ikke hilse personlig på alle.
-Alt bra? Ha det fint. -Ja.
Takk, Tony!
Jeg er stolt av ham. Jeg er stolt av det han har blitt.
Jeg er stolt av ham for det han gjør,
at han fortsatt er involvert i sporten.
Jeg bare... Som storebror, så å si,
å se ham nå og vite hvor han kom fra...
Jeg er glad for og stolt av Tony.
Du skal få en suvenir.
-Rolig, nå. -Siste gang.
Det er en stor ære, ingen andre vil kunne bruke nummer ni i San Antonio.
Og trøya hans vil alltid henge på stadion.
Nå skal vi feire vennen vår med stil.
Vise vår anerkjennelse for alt han har gjort alle disse årene.
Ikke for å ringeakte eller undervurdere andre,
men vi vil ikke se en fransk basketballspiller med det første
gjøre det Tony har gjort.
For meg, bare det å se en franskmann spille i NBA...
Det gjorde meg veldig glad.
Han har oppnådd vanvittig mye.
-Nå? -Nei, du har tid.
Når kampen er over.
-Kom igjen, den begynner snart. -Femten minutter, ikke sant?
-Det er utrolig. -Hvorfor?
Det betyr alt.
Jeg kom inn i rommet. Jeg så den svarte greia.
Før talen begynte beina mine å skjelve.
Jeg tenkte at jeg måtte prøve å ha litt kontroll over følelsene,
ikke gjenta overrekkelsen av Fortjenstmedaljen,
da jeg ikke fikk fram et ord.
Jeg øvde på talen min, og beina begynte å riste.
-"Jeg tar en drink", tenkte jeg. -God idé.
Det går bra.
TP9 - NBA MESTER - FINALENS MVP 4,045 PLAYOFFPOENG - TAKK, TONY
Går det bra?
-Kom igjen. Denne veien. -Går det bra?
-Pappa! -Går det bra?
-Hvor var du, pappa? -Jeg var der borte, med vennene mine.
Det er Tony Parkers trøyepensjoneringsseremoni!
Ta godt imot…
Tony Parker!
Når du kommer inn,
og 20 000 mennesker klapper for deg og viser deg respekt
og masse kjærlighet…
Det varmer virkelig.
Jeg er veldig takknemlig,
og det føltes litt uvirkelig.
Tony, jeg...
Jeg vil be om unnskyldning for den fysiske og psykiske mishandlingen
jeg har utsatt deg for alle disse årene.
Han har gjort meg til et bedre menneske også.
Men når du er ærlig med noen,
og de vet at du virkelig bryr deg om dem,
og du kan kritisere, for så å legge en hånd på skulderen deres,
og de vet at du bryr deg om ting utenfor banen,
man kan snakke om andre ting enn basket…
En liten fransk gutt, som jeg ikke forventet noe som helst av,
blir en av mine beste lagkamerater og nærmeste venner,
og jeg tror det er det som er så spesielt.
Det er det vennskapet og båndet jeg elsker aller mest.
Jeg elsker deg også, vi skal være sammen for alltid.
Vi endret sportens historie for alltid.
Det var første gang jeg innså
alt Tim, Manu og jeg hadde oppnådd sammen.
Nå ber jeg dere rette oppmerksomheten mot nordsiden av AT&T-senteret,
hvor vi hedrer nummer ni til evig tid.
Han er den 15 år gamle guttungen
som drømte om å etterlate seg... et spor...
...i basketsporten, og det gjorde han.
Få høre det en gang til for nummer ni, Tony Parker!
Jeg så meg rundt og tenkte:
"Jøss, der henger trøya hans."
Det var følelsesladd.
Én siste gang, alle sammen.
Én, to, tre.
Kom igjen, Spurs!
Takk!
-Det er der borte. -Skal jeg dit?
-På min mors liv. Kom igjen. -Jeg går.
Jeg elsker å dele med vennene mine. Så jeg bestemte meg for å invitere alle.
Å invitere 250 stykker...
Det er mange flybilletter!
Maître Gims, kompis!
Tusen takk, min venn.
Jeg ville ikke…
Jeg ville ikke at sønnen min skulle få se den siden av meg. Ærlig talt.
-Å, du… -Så komisk.
Jeg var veldig tilfreds.
For det føltes som en feiring for alle, ikke bare for meg.
Alle spilte en rolle i karrieren min.
Så det var litt uvirkelig.
Jeg takker dere av hele mitt hjerte,
alle dere som ga en donasjon.
For dette er nåtiden.
Tony!
Måtte du leve lenge! Du er en legende, Tony!
Vi drar tilbake til Kongo sammen!
Tre, to, én, kom igjen!
TIL MINNE OM KOBE BRYANT 1978-2020
Se på alt dette!
Kom igjen, lag.
Dette er sprøtt.
Han kløp meg!
Tekst: Marie Wisur Lofthus