Downloaded from YTS.MX
Mikrofony zapnuty.
Official YIFY movies site: YTS.MX
-Ptáme se Alexe v základním táboře. -No nazdar.
Tak jo. Teď ještě říct něco zajímavého.
Tohle je paráda.
Existuje mnoho skvělých horolezců, ale Alex Lowe je jen jeden.
Mnoho kolegů považuje Alexe Lowea za samostatnou třídu.
Nejlepší horolezec na světě.
Pravděpodobně nejlepší v dějinách. Říkají mu americký hrdina.
Víte, já s tím tak docela nesouhlasím.
„Nejlepší lezec na světě.“
Většinou jde o vytrvalé lezce,
prostě toho nemůžou nechat.
Určitě mě od přírody…
přitahuje nebezpečí.
Ale nemyslím si, že riskuju. Mám riziko pod kontrolou.
Na všechny udělalo nejvíc dojem,
že jsi také rodinný typ.
Jak zvládáš oboje skloubit?
To je to nejtěžší, ale také nejúžasnější.
Manželka a tři děti.
Jo. Žena se jmenuje Jennifer a máme tři kluky.
Nejstarší je Max. Je mu deset.
Max a Sam a Isaac jsou mi vždy po boku.
To je paráda.
Jo.
Paráda.
MEZI DVĚMA VRCHOLY
Většina těchhle diáků neviděla světlo světa snad 20 let.
Jasně.
Nerad se hrabal v minulosti.
Pak přijde vaše dítě a rozhodne se natočit dokument o…
vaší rodině.
Mám z toho zvláštní pocit, že to tady před vámi
zase všechno vytahuju.
Co to je?
Alexův poslední záznam.
„6 ráno, odjezd do Tibetu.“
No teda.
Už to jede? Nebo ještě ne?
-A tady je Max. -Panebože.
To jsem já. Byla jsem na výstupu.
Sakra, nikdy jsem to neviděla. Úplně jsem zapomněla.
PROD. ROZERVANÝ A01 SCÉNA JENNI POKUS 01 REŽIE MAX LOWE
Ty ses neučesal.
-Jo. Ale to… to je můj styl. -Takhle ty se češeš?
Jé, to je Sammy. Myslím, že jsem ty fotky ani nikdy neviděla.
-Dobře. -Připraven?
Těšíš se?
Ne.
SAM PROSTŘEDNÍ BRATR
Proč ne?
Jsem dost nervózní.
Pořád se tváříme stejně, když nás někdo fotí.
Proč jsi nervózní?
Myslím, že to vyvolá napovrch vzpomínky.
A uvidíme, jestli se s tím dokážeme vyrovnat.
Krásný obleček.
Byl ještě malý.
Rád bych věděl, proč to chceš vůbec točit.
Vzhledem k tomu, že jsme se s tím sami…
ISAAC NEJMLADŠÍ BRATR
…ještě vůbec nesrovnali.
To je Alex. To je první fotka s Alexem.
Podívejte.
Bylo mi 10…
5. října 1999.
Pamatuju si, že mámu to hrozně zasáhlo…
nedokázala to v sobě udržet.
Řekla nám, že táta už není.
Dokud byl na živu, byl pro mě hrdinou.
Ale jeho tělo nikdy nenašli.
Jako když se ve vesmíru ztratí astronaut.
Nikdo by nemohl pochybovat o jeho lásce k rodině.
Ale…
šel tam dobrovolně, takže…
Nejlepší bude to vzít pěkně od začátku.
Jak jste se s Alexem poznali?
Pracovala jsem v malém krámě.
Jednou vešel Alex. Byl to živelný mladý muž.
Pamatuju si, že jsem ho pozorovala a říkala si:
„Kdo to je? Bože, má v sobě tolik energie.“
Měl rozcuchané dlouhé vlasy, jako nějaký hipík.
Pane bože, byl jako…
ze snu.
Okamžitě mě dostal.
Ale byl horolezec.
Vůbec jsem si nemyslela, že to bude něco vážného.
Myslela jsem si, že to bude krátký úlet.
Jen takové dobrodružství.
Pár let to tak i vypadalo.
Ale když mě požádal o ruku,
úplně jsem zjihla
a hned vyhrkla: „Ano.“
Protože život bez něj jsem si nedokázala představit.
Jdeme na to.
Co sis o Alexovi z počátku myslela?
Byl úplně jiný než ostatní.
Mám spoustu vzpomínek, jak s Jenni lezeme v ledu…
JENNINA NEJLEPŠÍ KAMARÁDKA
…protože jsme… vždycky jsme měly strach.
Díky, kámo. Zvesela.
To mě baví.
Oplýval jakoby nekonečnou energií. Obrovským množstvím energie.
Prostě to potřeboval ze sebe dostat ven.
Ok, teď to ale musím mít.
Děsili jsme se vždycky, že nám Alex zavolá
brzo ráno, že chce ven.
Pamatuju si, že jsem mu to jednou zvedl…
LEZECKÝ PARTNER
…a ani… jen jsem řekl: „Prosím?“ a ozvalo se:
„Čau, Bille. Tady Alex.
„Ve 4 ráno sraz u mě.“
„Ve 4 ráno?“ „Jo, zatím čau.“ A položil to.
Byli jsme skvělí přátelé.
LEZECKÝ PARTNER
Bylo to hlavně proto, že jsem mu na všechno kývl.
Ale byl jsem jen průměrný lezec.
Tak co říkáš? Jdeme na to?
Ono se to nezmenší.
Jenže takový už byl Alex: „Neboj, to bude v pohodě.“
-Šťastný! -Já vím.
Mohl bych ti pomoct s tím baťohem,
ale když to neudělám, bude to lépe vypadat.
-Dobře. -Bavíš se?
Někdo by mohl říct, že vedl lehkovážný život.
-No… -Také…
-A teda… -Souhlasíš?
Jo, řekla bych.
To my všichni.
Ale když se podíváte, jak tvrdě Alex trénoval,
asi to pro něj nebylo tak nebezpečné, jak by se mohlo zdát.
A co založení rodiny?
No, Alex se bál, že nebude moct potom tolik lézt.
Byli jsme spolu sedm let než…
jsme se rozhodli mít děti.
Ale jako každý novopečený otec, když je přítomen u porodu…
úplně ho to dostalo.
Držel tě ve svých obrovských, dlouhých rukou.
Měl tak velké ruce, že když přiložil ruku k mojí,
dokázal mě takhle obepnout prsty.
Byl jsi blonďatá pohroma. Říkali jsme ti Šílený Max.
Záškodník.
Byl jsi pořád napřed. Uměl jsi mluvit dřív než chodit.
VŠE NEJLEPŠÍ K NAROZENINÁM, MAXI!
Učinili jsme spoustu dospěláckých rozhodnutí.
Měl nastoupit k ropné společnosti.
Zrovna jsme koupili dům a mysleli jsme, že v něm už zůstaneme.
Ale pak…
dostal práci na Everestu.
Hodně mě to znepokojilo, protože chtěl dát výpověď.
Ale zase měl dostat vysoký plat.
Tak jsem mu řekla: „Dobře, jdi do toho.“
-Tys ho v tom podporovala? -Jo.
Byl to divoch.
Chápeš? Nenechal se uvázat.
A to se mi na něm právě líbilo.
A pamatuju si, že mi volali ze zpráv na NBC:
„Váš manžel se právě stal 40. Američanem,
„který zdolal vrchol Mount Everestu. Co na to říkáte?“
Ten stejný týden jsi měl druhé narozeniny.
Měl jsem velké štěstí, že jsem mohl sám vystoupat na Everest
Byla to nádhera a…
Bože, byl to úžasně uklidňující pocit.
Bylo pro něj lezení na prvním místě?
To nevím… Hm, nevím.
Řekla bych, že měl neustálou potřebu
fyzické aktivity.
Prostě to musel dělat. Jste potom vy na druhém místě?
Ale pořád vás měl hrozně moc rád,
ale musel lézt.
Myslím, že mojí důležitou vlastností
je smělost usměrněná dostatkem zkušeností…
takže znám své možnosti.
Tak jo, pojďme na to.
Pamatuješ, jak jste s Alexem seznámili?
Jo.
Jasně.
Znali jsme se jako kolegové.
Ale Alex byl slavnější, takže když se sem přestěhoval…
Už jsem nebyl velká ryba.
Ale nevadilo mi to.
Ráno jsme se vzbudili a hned jsme šli lézt.
Je to, jako když se vzbudí pes
a hned chce hrát aport.
Ne třeba za 15 minut, okamžitě.
Jestli chcete lézt s Alexem, musíte být dost dobří.
A Conrad byl jedním z mála, co mu stačili.
Jak rychle a jak těžkou cestu zvládneme?
A jak velký tvrďák jsi?
Conrad a Alex…
se stali partnery.
Tak jo, Conrade. Do toho.
Ale z Conrada se stal jen dobrý doprovod, prostě druhé housle.
Náš nebojácný vůdce, Alex Lowe.
Bude přistávat.
Pořádného placáka!
Ve světě lezení si nebylo možné Conrada s Alexem nevšimnout.
Byla to dynamická dvojka, ikonické postavy, které byly…
HOROLEZEC A REŽISÉR
…v podstatě superhrdinové.
Jak to udělali? Jak se tam dostali?
Dělali tak neuvěřitelné věci, že i lidé mimo svět lezení
o nich věděli.
ZEMĚ KRÁLOVNY MAUD MISTŘI EXTRÉMŮ
Najednou se lezení dostalo do popředí.
Firmy se naučili,
jak horolezce využít pro reklamu.
North Face umožňoval opravdovou smlouvu, takže to najednou bylo:
„Fakt?
„Opravdu? Smlouvu?“
Najednou je z vás profesionál.
Jako profesionál se chcete…
posouvat.
I když jsme nebyli opravdovými bratry…
byli jsme jako jedna ruka, stejné nadšení.
Oba jsme chtěli dokázat co nejvíc.
ABC ALEX LOWE HOROLEZEC
Stálé nepřestáváte, i když jsem otcem.
Nezdá se vám to někdy trochu sobecké,
-když se vydáváte na další dobrodružství? -Bojuju s tím.
Ale, víte, většina lidí si tuto otázku spojuje
s nedomyslitelným nebezpečím a pro mě
je nebezpečí součástí všeho, co děláme,
pouze si to nebezpečí vybíráme.
Byl v té době v podstatě jediný, kdo měl rodinu?
Určitě. Mezi horolezci to bylo velice neobvyklé. Lidé se ho ptali:
„Počkej, ty máš děti? Vždyť jsi… Jak můžeš mít děti?
„Jen zodpovědní dospělí můžou mít děti.“
7:26 12. srpna 1993
-Hodně štěstí, zdraví. -Hodně štěstí, zdraví.
-Hodně štěstí, milý Same. -Hodně štěstí, milý Same.
-Hodně štěstí, zdraví. -Hodně štěstí, zdraví.
Bylo těžké vychovávat děti…
když jsem byla tak často sama.
Často jsem se na něho naštvala. „Jsi pořád pryč.
„Máme děti a ty potřebují tátu.
„Mají tě rády. Chci, abys byl častěji doma.“
Když se narodil Isaac, bylo to ještě těžší.
Jak velkou část roku jsi mimo domov?
To byste se měli zeptat spíš Jennifer.
Co ona dělá?
Je malířka. Maluje a prodává obrazy.
Dá se to zvládnout? Přišli jste na způsob, jak to skloubit,
že vám to klape?
Ani ne, je to velice těžké. Musíme dělat hodně kompromisů.
Někdy bylo těžké skloubit kariéru malířky s výchovou dětí.
Víš, že Alex vaší matce říkal Svatá Jennifer?
Věděla, jaké to je lézt a cestovat, ale musela hlavně
strpět Alexovy výlety.
Alex na Conrada trochu žárlil.
Protože Conrad neměl žádné závazky. Nebyl ženatý
a mohl vyrazit na expedici, kdy se mu zachtělo.
Když neměl svoji dávku…
nešlo s ním vydržet.
Zejména, když se cítil jako zavřený v kleci.
Byl frustrovaný, netrpělivý. Někdy mu i ruply nervy.
Začal křičet, až jsem se bála.
Alex nebyl dokonalý člověk.
Nebyl dokonalý člověk.
Mluvila jsi s ním někdy, jestli pochybuje, že zvládne mít rodinu
i být horolezcem?
Ale jistě.
Zápasil s tím.
Napsal mi spoustu dopisů.
Vždy se díval do sebe.
Snažil se pochopit, jestli nám nebude lépe, když nás opustí
a my si najdeme místo něj někoho jiného.
Tichá noc…
Ty jsi nejstarší, takže jsi ho znal
lépe než tví bratři.
Když nás Alex opustil, tys to nejvíc chápal…
a chápal jsi, co znamená smrt.
…dán,
přišel Kristus Pán.
ZEMĚ KRÁLOVNY MAUD, ANTARKTIDA
Já sním o Vánocích bílých,
Vánocích, jak z dětství znám.
Dál to neznám.
VESELÉ VÁNOCE
„Veselé Vánoce, tati. Všichni na tebe dneska myslíme.
„Moc se nám stýská. Posíláme s přáním pusu.
„Každý z nás kluků napsal jeden dopis.“
Tak se na ně podíváme.
Max píše…
„Veselé Vánoce, tati. Stýská se mi. Vrať se brsy domů.“
Asi chtěl napsat „brzy“. „Zahrajem si fotbal
„a taky kulečník. S láskou, Max. Tátovi.“
Tak jo. Díky, Maxi.
Šílené trávit Vánoce na takovém místě.
Tak daleko od rodiny.
Dělám rozhovor s Alexem.
A rádi bychom věděli,
co je na lezení na Antarktidě zvláštního.
Antarktida je podle mě poslední opravdová divočina,
která na naší planetě zůstala. Skutečná samota.
Skoro jako bych byl
na jiné planetě.
Ale rok od roku je to pořád těžší.
Myslím, že je to hlavně kvůli mé rodině.
A bojuju s tím…
Strávil jsem spoustu let zavřený ve stanu, než jsem měl rodinu.
Tehdy o nic nešlo. Měl jsem s sebou spoustu knížek na čtení,
takže čas hezky ubíhal.
Teď už to ale není tak snadné.
Musím se neustále ubírat k tomu…
abych měl výpravu za sebou a mohl se vrátit za dětma.
Někdy je to těžké, protože bych radši byl s nimi.
Tak jo, Maxi. Jak teda?
Máš nějaký nápad?
Nemám.
OK, tak co budeme dneska dělat?
-Lyžovat. -Dobře. Co to jíš, Isaacu?
To je snídaně lyžařů? Tak, Same.
Řekni, lyžuješ rád?
-Lyže! -Jo.
A jak moc rád lyžuješ?
Milion dnů.
No to je moc dlouho, ne?
Jsi ráda, že budeš ve filmu?
Ano.
-Lyžuješ rychle? -Jo.
Opravdu rychle?
-Jo. -Jezdíš přes muldy?
-Ne. -Ne.
Super.
A kdybys měl někomu popsat, jaký byl, co bys řekl?
Vlastně ani nevím…
můžu mluvit jen o tom, co dělal. Nic…
konkrétního o něm si nepamatuju.
Tak pojď. Výborně.
Jsi šikula.
-To je váš syn? -Jo.
Natáčím video z lyžování,
aby se měli za co stydět, až budou dospělí.
Jak že tomu říkáš, Maxi?
Zadkování.
-To vypadá jako zábava. -Jo.
Vzpomínáš si vůbec na Alexe?
V podstatě vůbec.
Spíš je to…
jako…
nějaký sen, nebo co.
Těšil ses na tátu?
-Jo. -Tak mě pořádně obejmeš?
Myslíš, že by naše životy byly úplně jiné?
Kdyby Alex nezemřel?
Často o tom přemýšlím.
Všichni máme přehnanou představu o tom, jaký Alex byl.
Že byl v podstatě Superman.
Je snadné si představit, že…
jsem mohl být lepším člověkem…
v jiném životě nebo…
co já vím.
A jedem domů. Jste rádi?
Utahaní lyžaři.
-Jsi unavený, Maxi? -Jo.
-Jo? Zalyžoval sis pořádně?
-Jo. -Hustý. A co tenhle?
Je úplně grogy.
Hej, Same. Jsi grogy?
Paráda, kluci.
Mám parádní parťáky na lyže.
Jo.
Pamatuješ si, kdy byl naposled doma?
Jen trochu.
-Foukni! -Foukni!
Do toho!
North Face plánoval výpravu…
na horu Šiša Pangma v Tibetu.
Ale měl o ní pochybnosti a říkal:
„Bože, vždyť jsem se sotva vrátil domů.
„Možná to tentokrát vynechám.“
HOROLEZECKÁ ŠKOLA EXUM
Tak jste šli radši spolu lézt.
„Polezeme na Grand Teton.“ Strašně moc ses těšil.
A právě na tom výletě…
jste se opravdu sblížili.
Pamatuješ si na to?
-Trochu. -Trochu?
Určitě si to pamatuješ, vždyť máš na krajíčku.
-Jo. -Jo. Zeptal se mě tam,
jestli má jet na Šiša Pangmu nebo ne.
Já vím.
A cos mu řekl?
Myslím, že jsem mu řekl…
že chápu. Chápu, že musí jet.
A proto… proto tam jel.
-Byla to jeho práce. -Jo.
No.
Často si to přehrávám v hlavě.
Já vím, to…
nejsou to příjemné vzpomínky, že?
No…
Také nějaké mám.
NORTH FACE EXPEDICE SVĚTOVÉ EXTRÉMY
Víš, co potřebuješ, Maxi?
Jo.
Cokoliv o Šiša Pangmě. Nebo jak říkáme my, Šiša.
Hej, tohle znám.
-To je ono, tady. -Jo, to je přesně ono.
ABC DEN PO NEHODĚ
Tohle je nářez, ale je to…
rozhovor s Conradem. Velmi silné.
MIKE BROWN, FILMAŘ EXPEDICE NA ŠIŠA PANGMU 1999
Jasně, rád bych věděl, jestli najdeme ještě něco…
Něco nového na té nahrávce.
Jasně. Nebude to sranda, Maxi.
Připraven?
ŠIŠA PANGMA A1 BROWN/HARVEY
Mikrofony jedou. Jdeme na to.
Ok.
TIBETSKÝ HIMÁLAJ ZÁŘÍ 1999
Co se stalo?
-Netuším. -Jo.
-Nějací ptáci. -Jasně.
Sjet na lyžích jižní stěnu Šiša Pangmy, to byl náš cíl.
Celkem divoký a…
šílený cíl jsme si dali.
Některá rizika nedokážeme předvídat.
Hlavně počasí a počasí na horách určuje vše.
Sněží tam v tom žlebu? Je ten sníh stabilní?
Je to slabá vrstva?
Nevystavujeme se zbytečnému nebezpečí?
Paráda!
Kde to vlastně jsme?
To je doba kamenná. Úplná nirvána.
Uděláme si pohodu
a užijeme si to tady.
Hajzle. Jsem rád, že tady spolu jsme.
Tady prostě, tady se cítím nejlíp.
-Jo. -Jsem rád v takové nadmořské…
-výšce. Je to jako… -Jasan.
DAVID BRIDGES KAMERAMAN
Opravdu mi rostou vousy. Ne moc, ale přece.
Svěřoval se ti někdy?
Na výpravě jsme spolu spali ve stanu.
Bylo mu jasné, že na tuto výpravu neměl jezdit.
A že neustálé expedice ubližují jeho rodině.
Chtěl vám být na blízku.
Říkal, že chcete jet do Disneylandu.
A potom spíš než lezení nebo tak něco
říkal: „Aha, děti by chtěly…
„dělat radši tohle. Měl bych jim naslouchat.“
A chtěl tam s vámi jet.
Bylo tam hodně sněhu?
Ano, všude je tady hodně sněhu.
BERND EBERLE HOROLEZEC
-Padá hodně lavin. -Opravdu? A je to…
-prašan nebo… -Trocha nového prašanu ze včerejší noci.
-Jo? -Včera večer přišlo…
-Jasně. -…přišlo…
-několik lavin. -Paráda.
-Až tak pozdě? -Kde přesně?
To je vše, co víme. Odpoledne to může být zlé.
Chce to vyrazit brzo.
Ráno to bude lepší.
-Jo. -Většinou.
Dobře.
Nazdar!
Spousta nového prašanu.
A toto sněžné ráno nám Bůh dal latté.
Výborně.
Mohl bys popsat onen den do nejmenších detailů?
Dobře.
Dohodli jsme se, že to bude odpočinkový den.
Tady jsou latté, Andrew.
Ale cítili jsme nutkání, že bychom měli něco podniknout.
Grazie, grazie.
Kafe je super, když je tady tolik sněhu. Kafe je vždycky super.
A…
podívali jsme se nahoru a uviděli jsme…
že se spustila lavina.
V té chvíli se nám spustily základní instinkty
nutné pro přežití.
David a Alex vyrazili jedním směrem a já zase druhým.
Sníh mě pohltil.
Myslel jsem, že umřu.
Že mě čeká smrt.
Tady.
Takže, Conrade, mohl bys nám říct…
jak sis přivodil poranění hlavy?
A je to.
Jo. -Utekl jsem lavině.
Na rozdíl od mých kolegů.
-David Bridges a Alex Lowe. -To byli oni?
Existuje titěrná šance, že se snad
vyškrábali z průrvy. Člověk nikdy neví.
Jasně.
A…
Ale bez pípáků
nám může pomoc jen rukavice nebo noha, jak trčí ze sněhu.
Jo.
-Těžko říct. -Jo.
To jsou… támhle ty balvany,
to k nim běželi?
-Tady to bylo? -Jo, tady.
Byli zhruba u těch balvanů.
Slyšíte to?
Podívejte, padá další.
-Další sesuvy. -Pane bože.
Co tady vlastně děláme? Vždyť je to hloupost.
Všechno tady padá.
Jen doufám, že to měli rychle za sebou.
Protože znám Alexe, člověk by čekal, že prostě…
na nás bude někde mávat.
Je to strašidelné…
když si pomyslím, že jsou tady pohřbeni dva kamarádi.
Člověk se cítí úplně bezmocný.
Jen jsem tam stál a volal: „Alexi! Alexi!“
Jen naprosté děsivé ticho. Prostě nic.
Tak to je…
Je tam ještě něco?
Pořád to stejné.
Jsem rád, žes to natočil.
Je mi to moc líto.
Bylo ráno.
Zrovna jsem tebe a Sama zavedla do školy.
Vrátila jsem se domů s Isaacem. Nejspíš byl v kočárku.
A zazvonil mi telefon.
Spojení bylo nejprve velice špatné a tak jsem si myslela,
že je to Alex.
Říkala jsem jen: „Alexi? Alexi?“ Znáte to.
Pak se spojení konečně zlepšilo a uslyšela jsem
Andrewův hlas, úplně se třásl.
A…
řekl mi o lavině a…
„Je mi to moc líto, Alex byl zavalen.“
Mluvil jsem s Jennifer a bylo… a to…
„Jsou mrtví.“
Pořád si pamatuju, jak Conrad říkal: „Jennifer, Jennifer, Jennifer,“
protože ona pořád…
„Běž tam a zachraň ho. Najdi ho.“
KTVM kanál 42, nejlepší zprávy, začínají Zprávy v šest.
Pátrání po horolezci Alexi Loweovi se ruší.
Ostatky legendárního lezce zůstanou pohřbeny
pod himálajskou lavinou. 40letý rodák z Bozemanu
a kameraman David Bridges jsou považováni za mrtvé.
Všichni ze Šiša Pangmské výpravy
cítíme nesmírnou ztrátu.
Zahynuli dva skvělí lidé.
A pro mě osobně byl Alex jedním z nejlepších přátel.
Upřímnou soustrast Jennifer, jeho ženě,
a jejich třem synům…
Maxovi, Samovi a Isaacovi.
Tady Conrad, končím. Děkuji.
Bylo jasné, že jsou mrtví?
Ano. Ano.
Bylo po všem.
Zpočátku jsem se upínala k naději,
že je v nějaké průrvě a vyhrabe se ven.
Byl to přece Superman.
Pamatuju si, jak hrozné pro mě bylo vyjít na zápraží…
a uvidět to v novinách.
„Alex Lowe, mrtev.“
Tím to bylo opravdovější,
Iaacovi byly teprve tři.
V jeho přítomnosti jsem plakala otevřeně, ještě si to tolik neuvědomoval.
A pak za mnou přišel a říkal: „Mami, už nemusí plakat.
„Můžeš přestat plakat, mami. Mami, to bude dobré.“ Byly mu teprve tři.
To bylo to nejtěžší na tom všem.
A snažila jsem se před dětmi neplakat, šla jsem třeba
plakat do sprchy.
Byl jsem v jeho pracovně,
než jsme ji vyklidili, a jen jsem se rozhlížel.
A tehdy jsem si uvědomil, že už…
tátu nikdy neuvidím.
Myslím, že tehdy jsem poprvé
začal plakat.
Pamatuješ si, jak ti bylo?
Jo, Vystrašený.
Smutný. Zmatený.
Pamatuju si, že Sammy říkal…
„Třeba bysme mohli najít jeho tělo a naklonovat ho…
„aby se nám vrátil.“
Smuteční obřad jsme měli velice brzy.
Malý jačí zvonek z naší poslední výpravy.
Asi týden po nehodě.
Něco ve mě prostě nechtělo čekat.
Byl nesmírně pyšný na své syny.
A moc je miloval.
I když nebylo snadné být zároveň otcem
i horolezcem.
Vždycky mi říkal, že láska k rodině
je pro něj ta nejdůležitější věc na světě, a já jsem mu věřila.
Vůbec si to nepamatuju.
Děkuju.
Asi jsem to vytěsnil.
Choval jsem se jinak?
Chodíval sis sednout na střechu.
Nejspíš jsi tam chodil plakat a přemýšlet o věcech.
Ale tak jsi asi chtěl plnit mužskou roli v rodině.
-Ty jo. Zabrala. -Tam uprostřed?
Začal ses o mě víc starat
a stejně tak i o mladší bratry.
A asi sis pořád myslel, že se ještě vrátí.
Pořád ses k tomu upínal.
Toto mi…
namaloval Alex…
když byl na Šiša Pangmě. Bylo to na mé narozeniny.
Poslal to ze základního tábora.
Pošta to doručila až po té lavině.
VŠE NEJLEPŠÍ, MAXI
Takže… když mi to přišlo…
myslel jsem, že to musel poslat až poté,
co měl zemřít.
Muselo to znamenat, že je pořád na živu.
Bylo to, jako bych byl zmrazený…
spolu s Alexem.
Lavina pohřbila a asi i zabila špičkového lezce,
40letého Alexe Lowea.
Výjimečná osobnost mezi horolezci,
nejzářivější hvězda.
Tady vidíme Lowea jak šplhá na horu
s promrzlým a zraněným kolegou na zádech.
V jiné době z něj mohl být Marco Polo.
Někdo takový se rodí jednou za 100 let.
Lowe byl ženatý, měl tři syny.
PŘÁTELÉ ZAHYNULI
ŽIVOT JAKO ZE TELENOVELY SKVĚLÁ KARIÉRA
TĚŽKÝ ŽIVOT CONRADA ANKERA
Radši to mělo zabít mě.
JEDINÝ PŘEŽIVŠÍ
Pořád si to vyčítám.
Nejhorší je, že člověka napadají…
velice…
nezdravé myšlenky, které…
-Myslím, že… -Co třeba?
Přemýšlel jsem o sebevraždě. A to je…
Člověk vnímá sám sebe ne jako… že je…
méně důležitý než ten druhý…
ten druhý…
člověk, který zemřel.
Bylo mi strašně moc smutno, protože už jste
navždy ztratili svého otce.
Totiž, co můžu… co bych mohl udělat pro Alexe?
Jak bych se o něj mohl postarat, co bych mohl udělat?
Sbalil jsem věci…
do auta…
a odjel na Vánoce do Montany.
A Vánoce jsem strávil s vámi se všemi.
Pamatuju si, když Conrad dorazil.
Jen jsem se na něj podívala, málem se hned rozplakal.
Okamžitě jsem ho objala
a on hned: „Vezmu vás všechny do Disneylandu.
„Alex to měl v plánu, tak vás tam chci vzít já.“
To bylo super!
Tam se to s tebou točí.
Být s ním bylo skoro jako být s Alexem.
Měla jsem pocit, že je to tak správně.
Co si z toho pamatuješ?
Jen si pamatuju, že to bylo…
velmi uklidňující být s ním. Zase jsme měli dva rodiče.
LEDOVÉ MOŘE
Přišel za mnou Sam a povídá:
„Budeš náš táta?
„To by bylo skvělé.“ A Jenni se takhle zatvářila…
Ale, jo, bylo to…
Nejspíš jsme o tom oba…
přemýšleli, ale…
ani jeden z nás to neřekl nahlas tehdy…
tehdy ještě ne.
Člověk nikdy netuší, co zítřek přinese.
Kdy ses začal poprvé dívat na mámu jako něco víc než jen kamarádku?
Jasně.
Pamatuješ si, kdy jsi začala k němu cítit něco víc?
Jo.
Vždycky, když nás navštívil…
Cítila jsem rostoucí vzájemnou náklonost.
Ale nikdy jsme se o tom nebavili.
Překvapilo tě to?
Ne…
Myslím, že jsme to oba tušili.
A nebránili jsme tomu.
Postupně sílila vzájemná náklonosti a…
prostě jsme se nechali unést.
Tři měsíce po té lavině…
začala naše láska vzkvétat.
Těžko tomu uvěřit, že? Vztek, žal, všechno?
Takové pocity má, myslím, každý.
Když ztratí milovanou osobu.
Šok, hrůza, víte?
Nechcete tomu uvěřit.
Máme takové nepsané pravidlo…
pokud by se někomu něco stalo…
vzájemně si pomůžeme.
A neváhala byste vzít telefon
a říct: „Conrade… Potřebuju pomoct“?
Už mockrát jsem mu volala.
Vždycky mi pomohl.
Máme dopis od Alexe, který psal na stěně. „Nejdražší Jenni,
„malé alpské pomněnky nádherně kvetou.
„Dokázala bys vymyslet obraz,
„který by spojoval tyto květiny
„a naši vzájemnou lásku?“
-Podepsal se: „S nekonečnou láskou, Alex.“ -Já vím.
Pořád jeho lásku cítím.
Přemýšlel jsi o…
závažnosti celé situace?
Byla to láska. Bylo to… Byli jsme zamilovaní a…
Člověk nezačne…
v takové chvíli hned racionálně přemýšlet
a srovnávat výhody a nevýhody. Byli jsme zamilovaní.
Jednou jsem vás přistihl, jak se líbáte.
To si pamatuju.
Nejprve ses na mě zlobil. „Jak může milovat někoho jiného?“
Nepřijal jsi Conrada hned jako tví bratři.
Říkal jsi: „Co to znamená? Co když se ale vrátí táta?“
Byl jsi skálopevně přesvědčený, že není po smrti.
Maxi, zčásti to pro mělo bylo ztvrzení mé lásky k Alexovi.
Nechtěla jsem dopustit, aby bolestivý konec posledních let s ním…
znamenal i konec mé lásky k někomu jinému.
Stojí to za to.
Proč?
-Proč? Proč stojí za to někoho milovat? -Chtěl jsem říct, prostě ne…
nedovedu si představit…
tak krátce po zdrcující události…
se zotavit tak rychle jako ty.
Měla jsem tři děti a…
život jako by ubíhal hrozně rychle.
Chtěla jsem se postavit sama na nohy
a udělat to, co bylo potřeba.
Cítila jsem, že nemůžu čekat.
Nebyl čas o tom jen dokola přemýšlet, Maxi.
Šla jsem do toho.
A řekla jsem mu: „Nejde jen o mě,
„tito tři kluci si tě taky zamilují.“
A on na to: „Jsem pro.“
Rok po Alexově smrti se přestěhoval za námi do Bozemanu.
Jaké bylo zaplnit prázdné místo v domě
po Alexovi?
No…
mělo to tak být, nebylo… nebylo to nucené, bylo…
přirozené…
vyústění.
CHYCEN PŘI ČINU
Co si pamatuju, byl velice hladký přechod.
A potom, jasně, přišlo krátké období,
kdy jsme museli Conrada přijmout jako otce a…
ale…
šlo to docela rychle.
Proč myslíš, že jsme ho tak rychle přijali?
Co si pamatuju, bylo to jako by
se zavřely jedny dveře a otevřely zase druhé.
-Víš, jak to myslím? -Jo.
No, nevím. Je divné o tom takhle přemýšlet.
Napadlo tě někdy, co by si pomyslel Alex?
HORELEZECKÁ ŠKOLA EXUM
Ale jo.
Často. Hodně se mi o něm zdálo…
že se vrátil. Víš?
Že prostě přišel a já jen:
„Co to má být? Teď je tu Conrad.“
I Conrad měl takové sny.
Jo.
Já chci točit.
-Fakt? -Jo.
Kde to jsme?
-V Itálii. -A proč tady jsme?
-Na svatbě. -Čí svatbě?
-Tvojí a mámině. -Ty brďo.
Neberu to jen jako moji a Conradovu svatbu,
chápu to jako naši svatbu…
a s vámi kluky.
Sešli jsme se, abychom byli svědky radostné události
spojení dvou životů Jennifer Lowe a Conrada Ankera.
Co na to říkali kritici?
Někteří byli hrubí a říkali ohavné věci.
Na tomto místě, které Jenni a Conrad
zvolili jako místo své svatby…
„Bylo to moc brzo, měli jste počkat a bylo to…
„prostě to nevydrží.“
Conrade…
vstoupil jsi do mého života v době, kdy jsem zoufale potřebovala pomoct,
abych si uvědomila, že mohu znovu milovat.
„Je to jen úlet, proč jim chce tak ublížit…
„dokonce i dětem, protože je zase opustí.“
Dnes se s tebou spojím…
jako manžel…
otec tvých synů, otec Alexových úžasných synů…
a tvé přátelství a neutuchající láska.
„Měli spolu něco, než Alex zemřel?“
Takové kruté řeči, ale…
to je jedno.
Pomocí vaší vlastní lásky vás prohlašuji za manžele.
Bylo to skvělé.
Víc než skvělé, byl to zázrak.
Úsměv!
-Úsměv! -Podívejte, jak se tváří.
Podívali jsme se na oceán…
a začali znovu žít.
Výborně, Same.
Alex položil základy a my to dotáhneme do konce.
Opatrně.
Jenni!
Jak to vypadá s přehradou, Maxi?
To je to nejlepší bláto, že?
Vyspali jste se dobře?
Určitým způsobem je to konec jako z pohádky.
Šťastné konce mají lidi rádi.
I já mám ráda takové konce.
I když taky bych měla ráda draka,
abych na něm mohla odletět.
Nejprve udělám jablečný koláč a dva dýňové.
-Takže… -Můžeme sestříhat pořad o vaření
z těchto záběrů navíc, mami.
-Podržíš mi, prosím, vlasy, zlato? -Ano. Máš je rozpuštěné.
Zapomněla jsem na to.
-Zakloň trochu hlavu. -Dobře.
Tak a je to. Mám to.
A zpočátku říkal,
že už skončí s velehorami, že už se tam nevrátí.
Že to za to nestojí.
Ta bolest, kterou to mně a celé rodině způsobilo.
Chvíli to tak opravdu vypadalo.
Jenže potom…
netrvalo dlouho a zase uslyšel volání hor.
Jsou jeho dušení stravou.
Chápu to.
Paráda.
Jak ti bylo, když se Conrad vrátil k lezení?
Bylo to stejné jako s Alexem. Prostě…
nedokázal se vzdát své vášně pro lezení, které miloval.
Nebál ses, že by mohl také zahynout?
Jo, určitě.
Někdy jsem přemýšlel, jaké by to bylo,
kdyby zemřel na jedné z expedic a…
není to sranda o takových věcech přemýšlet.
Pamatuješ si, jak nás adoptoval?
Jo.
Isaac a já jsme dostali jiné jméno, máma taky.
Jen ty sis nechal příjmení Lowe.
Ani nevím proč, prostě to tak bylo.
Jo.
Sám nevím, proč jsem si ho nechal.
DEN OTCŮ 18. ČERVNA 2017
Neměli bychom některé už otočit?
-Jo. -Budou hodně šťavnaté?
Říkáš Alexovi nebo Conradovi „tati“?
Conradovi říkám „tati“.
Když mluvím o Alexovi, říkám prostě Alex.
Jiného tátu než Conrada jsem nepoznal.
-Podívejte na Sama. -Jasně.
Sammy čtyři roku v podstatě bydlel pod tou čepicí.
Nikdy si ji nesundával. Podívejte, co je tady napsané.
„Mám tě rád. Jsi nejlepší, protože nás máš všechny rád.
„S láskou, Sam.“
Pro nás je táta Conrad.
-To je super. -Já to přinesu.
Možná pro tebe až tolik ne, protože jsi znal Alexe
o čtyři roky déle.
Tady je Max.
Myslíš, že si Conrad to srovnání uvědomoval?
Jo.
Vím, že si to uvědomuje. Často jsme se o tom bavili.
„Nejdražší Conrade, jsem nesmírně šťastná, že ses rozhodl být náš…
„být tátou pro naše kluky.“
DÍKY, ŽE JSI SKVĚLÝ TÁTA
„Naše společné vzpomínky
„utvářejí tapisérii naší rodiny a vzájemné lásky.
„Díky a hezký den otců.“ Srdíčko, „Jenni.“
Jsi skvělá.
Prostě bydlím v jeho domě, vzal jsem si vdovu po něm, vychovávám jeho syny.
Lidé mi někdy říkají, že jsem Alex..
Žiju v jeho stínu a…
prostě…
žiju v tom stínu, jak nejlépe umím.
Jsi můj syn.
Jinou rodinu nemám. Toto je moje rodina.
A Alex je po smrti.
Už se nevrátí. A já to vím, protože jsem to zažil.
Stali se z nás rodina…
právě díky tomu.
A Alex se už nevrátí.
TIBETSKÝ HIMÁLAJ DUBEN 2016
V roce 2016 jsem byl na jižní straně Šiša Pangmy.
Bylo krásně, jen modrá obloha.
V dálce je vidět dalších sedm šestitisícovek
hezky vedle sebe.
A veškeré barvy kolem…
DAVID GOETTLER HOROLEZEC
…jsou přírodní barvy. Jako namalované bílou,
černou, hnědou, barvami skal.
Jenže pak jsme uviděli barevné tečky…
jak vyčuhují ze sněhu.
Něco, co okamžitě, jelikož se neustále pohybujete v takovém prostředí,
prostě…
upoutá vaši pozornost, protože to sem nepatří.
S Conradem jsme zrovna slavili výročí.
A…
Zazvonil mu telefon a byl to David Goettler.
A z výrazu jeho tváře mi bylo jasné, že je to vážné.
Položil telefon a řekl mi…
„David Goettler našel jejich těla. Určitě jsou to oni.“
16 let poté, co byli pohřbeni lavinou,
se těla amerického horolezce Alexe Lowea a kameramana Davida Bridgese
našla na horách v Tibetu.
Jak to na tebe působilo?
Bylo to, jako by znovu ožil. Prostě se zase ukázal.
Jasně.
Měla jsem strach…
„Jaké to bude ho znovu uvidět…
„po 17 letech?“
Obklopeni úchvatnými výhledy.
Ale celé to kazí důvod…
proč jsme tam byli.
Svým způsobem jsem Tibet nenáviděla.
Ale když jsem ho viděla zblízka…
Začala jsem chápat, proč ho Alex tak zbožňoval.
Už jsem se…
na tu horu nezlobila.
ŠIŠA PANGMA, ZÁKLADNÍ TÁBOR TIBET
Nerad chodím tam nahoru.
Pamatuješ si, jestli jste ztratili někde výšku?
Nebo jste se drželi pořád v určité výšce?
Když jsme sestoupili…
Celé mě to změnilo.
ALEX LOWE 24-12-58 5-10-99 OTEC BRATR
Tíha… výčitky, že jsem přežil…
nejistota a pochyby v sebe sama.
Proč to musel být někdo jiný místo mě?
A tyto otázky opět vypluly na povrch.
Jak je to ještě daleko?
-Pět tisíc dvě stě dvacet. -Měli bychom vyrazit..
Jo, něco tady ne…
Vždyť je to až na druhé straně hory.
Ano.
Dobře, musíme si pohnout.
Opozdil jsem se, protože…
Nevím, no. Nebyl jsem si jistý, jestli se dokážu…
na něj… podívat.
Sestupovali i s nosítky.
Bylo je vidět, jak sestupují.
Jo.
-Čau, Maxi. -Nazdar.
Pojďme, pomalu.
Když si představím, jak byl v tom pytli po tolika letech.
Ani po 17 letech jejich těla nepodlehla rozkladu.
Má roztrženou vestu.
-Dobře. -Co stopy na hrudi?
Hlavu měl takhle skloněnou.
Sama vím, protože jsem absolvovala školení o lavinách,
že to je správná pozice v lavině. A tak jsem si uvědomila,
že byl nejspíš i pod lavinou naživu
a udusil se.
Nejspíš to nebylo hned.
Spíš až po několika minutách.
Ale snubní prsten měl přitisknutý k srdci.
A vzala jsem ho za ruku.
A stáhla mu z prstu snubní prsten.
Stejný prsten, který jsem na ten prst před lety nasadila.
To bylo nejtěžší.
Chtěla jsem si ten prsten nechat.
Tak jsem si ho nasadila a pak jsem ho chytla za ruku.
Dřív dokázal svými prsty mou ruku takto obejmout.
Ale za těch 17 let se mu ruka smrskla…
takže byla stejně velká jako moje.
Ale pořád to byla…
jeho ruka a já jsem ho stiskla…
stejně jako jsme to dělali, když žil, a tak jsme se rozloučili.
Člověk nepředpokládá, že bude konfrontován…
s tělem svého hrdiny…
v takovém stavu.
Představa velkého Supermana poněkud vyprchala.
Byl to prostě jen člověk.
Nejspíš na tom stejně nic nebude.
No uvidíme, je tam paměťová karta.
Nešlo by to trochu vyčistit?
Jasně.
Na všem měl jméno a adresu.
-Jo. -Jo, Conrad to taky tak dělá.
Když člověk cestuje,
dává si pozor na své věci.
Jasně.
Okamžik pravdy.
-To je ono. -Ty brďo.
Načetlo se to.
Max.
Jo, přání k narozeninám. Na to si vzpomínám.
Páni, to je to poslední.
Tady je ale krásně.
„Dobré ráno, Maxi.
„Zrovna jsem vstal a snídám v šerpské čajovně,
„ale myslím na tebe, jestli už doma taky vstáváte.
„A třeba vám máma udělala lívance nebo vafle.
„Tady ve vesnici je hodně kluků v tvém věku.
„Jmenuje se Namče Bazar.“
„Sáňkují na plastových krabicích.
„Po snídani půjdu na výšlap směrem k Everestu.“
„Co máte v plánu?
„Stýská se mi.
„Mám vás moc rád. Těším se, až se vrátím domů
„a budu s vámi. Užijte si to dneska.
-„S láskou, táta.“ -Tenhle dopis je z roku 1993.
„Včera byl úplněk a tak zářil,
„že mi to připomnělo, jak moc vás mám rád,
„když jsem se podíval na měsíc.
„A doufám, že ho taky vidíte a víte tak, že vás mám rád. “
Zpíval jednu takovou písničku, pamatuješ si ji?
-Jo. -Zazpíváš ji?
Vidím měsíc a on zase mě Měsíc vidí, koho já chci vidět
Nejšílenější pro mě na tom celém je,
že mám pořád všechny tyto věci.
Ale Conrad chtěl všechno, co po Alexovi zůstalo, uschovat.
Conrad se se k němu pořád upíná
víc než já za celé ty roky.
Tohle je od Conrada.
Tak se podíváme.
„Drahá Jenni, doufám, že se máš dobře.
„Neustále…
„na vás čtyři myslím.
„Někdy je to velice obtížné.
„Usínám s brekem a budím se se skřípáním zubů.
„Mám velice temné myšlenky.
„Sílu mi dává, když na vás myslím.
„Chci pomoct a pečovat o tebe i o kluky.
„Být jim na blízku, až se z nich stanou mladíci…
„a pak i dospělí muži. U toho bych chtěl být.“
To bylo…
asi tak měsíc po Alexově smrti.
A napsal tohle.
Začínám to chápat.
A rád bych mu dokázal, jak moc…
ho máme taky rádi.
A tebe taky, mami.
Počkej, druhou ruku, takhle.
Jo, máš stejně dlouhé prsty jako on.
A doufám, že ti to pomůže přijmout to,
že člověk může ztratit i toho nejbližšího…
ale přesto milovat někoho jiného.
Alex měl štěstí…
Paráda.
…že jeho nejlepší přítel…
Posiluj.
-…který ho měl moc rád… -Teď ty.
…se do mě zamiloval…
a i do každého z vás.
Výborně, Same.
Měl velké štěstí.
S Conradem jsem zažila spoustu dobrodružství.
Toho si moc cením.
Mám pocit, že…
mezi námi vždycky byla…
jakási bariéra.
O některých věcech jsem s tebou nemohl mluvit,
protože by nejspíš připomněly něco příliš děsivého.
O naší rodině a o Alexovi.
Jasně… každý den musíme na Alexe myslet
a vzpomínat na něj, jaké to je a…
-a jaký… -Není to někdy těžké?
Někdy, je to…
je to… Jo.
Nestále s ním být srovnáván, žít v jeho stínu,
to není lehké. Byl to skvělý člověk, ale nebyl bez chyb.
Často, když někdo zemře, mluví se o něm v tom nejlepším světle,
lidé z něj udělají hrdinu, ke kterému se obdivně vzhlíží.
A je pak… Ale, jasně, vždycky…
Přeješ si někdy kvůli tomu, abys taky takto zahynul?
Jo a proto… to je…
můj vrabec v hrsti, ale holuba mám na střeše.
Jenže…
Lidé se na tebe dívají jako na hrdinu za to, co jsi pro nás udělal.
Souhlasíš s tím?
Mě se na to neptej, protože já jsem na sebe vždycky přísný.
Takže…
Jo no.
Něco šlo asi udělat lépe. Ale, znáš to…
Vznáší se nad námi všemi stín Alexe. Ale…
Ale pro nás pro všechny jsi…
ty jsi náš táta.
Nedovedu si představit, že by to někdo zvládl lépe.
Máme tě díky tomu všichni moc rádi.
-Mám tě rád, tati. -Mám tě rád, Maxi.
HORA ALEXE LOWEA BOZEMAN, MONTANA
Takže…
není to přesně popel, ale jsou to kousky jeho kostí. Takže…
si každý vezměte hrst…
-Ahoj, kámo. Měl ses dneska dobře? -Jo.
Celou dálku až z Tibetu…
-a jsi zpátky doma, zlato. -Na, Same.
Co máš na lyžování nejradši?
-Když jedem dolů. -Paráda.
A budeme ho mít při sobě…
po zbytek života.
Protože je součástí každého z nás.
-Nazdar, kámo! -Conrade!
Rád té vidím.
Miluju tě, Alexi Lowe.
NA PAMÁTKU ALEXE LOWEA, DAVIDA BRIDGESE A VŠECH, CO ZAHYNULI NA HORÁCH
V ROCE 2019 BYLA DOKONČENA
TRVALÁ BUDOVA PRO LEZECKOU ŠKOLU V KHUMBU V NEPÁLU
DÍKY JENNIFER, CONRADOVI A NADACI ALEXE LOWEA
To je paráda.
POSLEDNÍCH 17 LET A I V BUDOUCNU
SE ZDE UČÍ BEZPEČNÁ TECHNIKA LEZENÍ
URČENÁ PRO NEPÁLSKÉ ŠERPY, KTERÉ MĚL ALEX V LÁSCE
Ráda bych poděkovala všem přítomným,
kteří přispěli ke stavbě této výjimečné instituce,
která napomáhá bezpečnému lezení v těchto horách.
Postavili jsme svůj sen.
Překlad titulků: Štěpán Dudešek