Downloaded from YTS.MX
Lyden kører.
Official YIFY movies site: YTS.MX
-Vi interviewer Alex ved base camp. -Fedt.
Vi kører. Sig noget. Tal om noget interessant.
Jeg elsker de her ting.
Der er dygtige bjergbestigere, og så er der Alex Lowe.
Alex Lowe som mange af hans kammerater mener ikke har nogen ligemand i bjergene.
Den bedste bjergbestiger.
Nok den bedste nogensinde, kendt kloden rundt som the ultimative amerikanske helt.
Jeg er faktisk ikke helt enig i den udtalelse,
"Verdens bedste klatrer."
For det meste er der bare sådan stædige klatrere,
altså de kan bare ikke stoppe.
Der er ingen tvivl om, at der er noget inde i mig,
der er tiltrukket af risici.
Men jeg ser mig ikke som risikotager. Jeg ser mig som risikostyrer.
Det sidste spørgsmål er noget, vi alle er meget imponerede over,
fordi du også er familiemenneske.
Hvordan er det at balancere de to store ting i dit liv?
Det er det sværeste jeg gør, og det mest givende jeg gør.
Kone og tre børn.
Ja min kone hedder Jennifer, og jeg har tre drenge.
Max er den ældste, han er 10.
Max og Sam og Isaac, de er med mig overalt.
Jeg elsker det her.
Ja.
Jeg elsker det.
De fleste af de her slides er ikke blevet set i omkring 20 år.
Ja.
Har aldrig haft behov for at kigge alle de her minder igennem.
Indtil dit barn kommer og vil lave en dokumentar om...
...din familie.
Føler mig helt sikkert splittet ved at bringe alt
op til overfladen for jer alle sammen.
Hvad er det?
Alex' sidste notat.
"6:00 om morgenen tager mod Tibet."
Åh gud.
Er det derpå? Eller ikke helt?
-Og der er Max. -Åh gud.
Det er mig. Et bjerg jeg besteg.
Jeg har slet ikke set de her, jeg havde helt glemt dem.
PROD. TORN ROLL A01 SCENE JENNI TAKE 01 INSTRUKTØR MAX LOWE
Du har ikke redt dit hår.
-Jo. Det her er... det her er mig. -Det er sådan, du børster dit hår?
Sødt. Det er Sammy. Jeg kan slet ikke huske, jeg har set de her billeder.
-Okay. -Er du klar?
Er du spændt?
Nej.
SAM MELLEMSTE BROR
Hvorfor ikke?
Fordi jeg er bekymret.
Vi laver stadig det ansigt, når der bliver taget billeder af os.
Hvorfor er du bekymret?
Jeg føler at alt nok kommer op til overfladen..
Og så må vi se, om vi kan komme videre derfra.
Det er et pænt outfit.
Han var kun en lille baby.
Jeg tror, jeg er nysgerrig på, hvorfor du vil lave den her film.
Taget i betragtning det er noget vi nærmest ikke rigtig har udforsket...
ISAAC YNGSTE BROR
...bare os selv.
Der er Alex. Første billede af Alex.
Se ham lige.
Jeg var 10 år gammel...
den 5. oktober 1999.
Jeg husker bare at mor var knust...
og slet ikke kunne være i sig selv.
Sagde bare at far var væk.
Han var min superhelt, da han var i live.
Men hans lig blev aldrig fundet.
Som en astronaut forsvundet i rummet.
Du kunne aldrig sætte spørgsmålstegn ved hans kærlighed til vores familie.
Men...
han valgte også at være der, så...
Vi må vel hellere starte ved begyndelsen.
Hvor mødte du først Alex?
Jeg arbejdede i en lille butik.
Alex kom ind, og han var en ung og sprudlende fyr.
Jeg husker, jeg så ham og tænkte,
"Hvem er det her? Hvor har han dog den energi fra?"
Med hans lange pjuskede hår, lidt af en bums.
Jeg tænkte, "Åh gud den fyr er som...
"ud af en drøm."
Jeg var helt væk i ham.
Men han var klatrer.
Så jeg troede ikke, at jeg ville ende sammen med ham.
Jeg tænkte, "Det her bliver en sjov flirt.
"Jeg får nogle oplevelser med den her fyr."
Og det liv levede vi i nogle år.
Men da han spurgte, om jeg ville gifte mig med ham,
blev jeg helt blød indeni
og sagde, "Ja" med det samme.
For jeg tænkte, "Jeg kan ikke se et liv uden dig."
Kom med det.
Hvad tænkte du om ham, da du først mødte ham?
Jeg har aldrig kendt nogen som Alex.
Jeg har mange minder fra isklatring med Jenni...
JENNIS BEDSTE VEN
...for vi var... det var altid frygtindgydende.
Tak mester. Se levende ud.
Det er sjovt.
Hans energi var uudtømmelig. Bare en stor bunke energi.
Han havde brug for at komme af med al den ekstra energi.
Okay nu vil jeg virkelig have det.
Vi levede i evig frygt for opkaldene
fra Alex, der ville ud om morgenen.
Jeg husker, jeg tog telefonen engang, og det var bare...
BILL BELCOURT KLATREPARTNER
...jeg havde ikke...jeg sagde, "Hallo?" Og så var det,
"Hej Bill, det er Alex.
"Kommer du ikke hjem til mig kl. 4:00 om morgenen?
"4:00 om morgenen? Ja, vi ses." Klik.
Vi blev rigtig gode venner.
ANDREW MCLEAN KLATREPARTNER
Jeg tror, det var fordi, jeg bare sagde, "Ja" mange gange. Ja.
Men jeg var en gennemsnitlig klatrer.
Jamen hvad siger du? Skal vi køre?
Den bliver ikke mindre.
Men det var Alex, og han var mere, "Det skal du ikke tænke på, det er fint."
-Glad! -Jeg ved det.
Jeg kunne trække tasken væk for dig,
men det ser bedre ud, hvis jeg ikke gør det.
-Okay. -Hygger du dig?
Så hans liv dengang var måske en anelse dumdristigt?
-Altså... -Så du...
-Og altså... -Så du ham sådan?
Ja, faktisk.
Ja, vi gjorde.
Men hvis du så, hvor hårdt Alex trænede,
var faren for ham langt mindre, end den så ud.
Hvad med at stifte familie?
Altså, Alex var bange for at miste sin frihed til at klatre så meget.
Vi var sammen i syv år før...
vi besluttede at bringe dig til verden.
Men som enhver ny far, hvis du var der til fødslen...
vælter det dig omkuld.
Han holdt dig i sine store, lange arme.
Hans hænder var så store, at når han satte sin hånd mod min,
kunne hans fingre holde om mine.
Du var en lyshåret rædsel. Vi kaldte dig Mad Max.
Hr. Besvær.
Du var tidligt ude. Du talte næsten før du gik.
TILLYKKE MED FØDSELSDAGEN MAX!
Så vi havde taget alle de her voksne beslutninger.
Han skulle arbejde hos firmaet, der servicerer oliebrønde.
Og vi havde lige købt hus, og troede at vi ville blive her.
Men så...
fik han et job på Everest.
Det var rimelig foruroligende, fordi han ville sige op.
Men han kunne tjene mange penge.
Og så var jeg sådan, "Gør det."
-Du opfordrede ham? -Ja.
Han var lidt en vildbasse.
Du ved? Der var ingen måde at styre ham på.
Og det kunne jeg godt lide ved ham.
Jeg kan huske, jeg fik et opkald fra NBC News,
"Din mand er lige blevet den 40. amerikaner
"til at bestige Mount Everest, hvad tænker du om det?"
Og du fyldte to samme uge.
Jeg var virkelig heldig på Everest at være deroppe helt selv.
Det var bare pragtfuldt og...
Du godeste, det var en virkelig fredfyldt, fantastisk følelse.
Tror du klatring var det første for ham?
Åh, jeg ved... jeg ved... Åh, jeg ved det ikke.
Jeg ville sige, han havde en umættelig trang
til den fysiske aktivitet.
Og han var bare nødt til det. Gør det så jer til anden prioritet?
Ikke fordi, han ikke elskede jer virkelig højt,
men han kunne ikke ikke gøre det.
Jeg tror en ting, der tjente mig rigtig godt,
er vovemod blandet med nok erfaring...
til at kende mine grænser.
Ja, lad os gøre det.
Kan du huske første gang, du mødte Alex?
Ja.
Vi kendte hinanden af omdømme.
Men Alex havde mere anerkendelse end mig. Så da han flyttede til byen...
var jeg ikke længere konge.
Men det var fint.
Vi vågnede begge om morgenen og tænkte, "Lad os tage ud og klatre."
Det er som en hund, der vågner og tænker,
"Vi skal apportere nu.
"Ikke om 15 minutter, nu."
Hvis du skal klatre med Alex, skal du være opgaven moden.
Og det var Conrad en af de få, der var.
Hvor hurtig og hvor svær en rute kan vi tage?
Og hvor sej er du egentlig?
Conrad og Alex...
teamede op som partnere.
Okay Conrad. Gør det.
Men Conrad blev den store backup sanger eller andenviolin til førsteviolinen.
Vores frygtløse leder, Alex Lowe.
Den kommer ned!
Power glide!
Du kunne ikke undgå at høre om Conrad og Alex, hvis du var klatrer.
De var den dynamiske duo, ikoniske figurer, som på mange måder...
KLATRER & DIREKTØR
...er, som du tænker på superhelte.
Hvordan kom de derop? Hvordan gjorde de det?
De gjorde ting så ekstraordinært, at folk udenfor klatring
ved, hvem de her folk er.
DRONNING MAUD LAND EKSTREMMESTRE
Pludselig blev klatring in.
Firmaer fandt ud af,
hvordan man brugte atleterne til reklamer.
The North Face havde rigtige kontrakter, og pludselig var det sådan,
"Virkelig?
"Virkelig? Kontrakt?"
Pludselig er du professionel.
Som professionel vil du...
gå endnu længere.
Selvom vi ikke biologisk var brødre...
var vi klart brødre af samme passion.
Vi ville begge gøre mere.
BJERGBESTIGER
Du fortsætter med det, du er far.
Tænker du nogle gange, om det er en smule selvisk
-at tage afsted på eventyr? -Jeg kæmper en del med det.
Men mange associerer det spørgsmål
med den iboende risiko, og for mig
er det... der er risiko forbundet med alt, hvad vi gør i livet,
og du vælger bare din risiko.
Var han dengang en af de få fyre, der havde en familie?
Helt klart. Indenfor klatring var det usædvanligt. Det var sådan,
"Hey, du har børn? Du er... Hvordan kan du havde børn? Det er
"Du skal være en ansvarlig voksen for at have børn."
19:26 12.8.93
-Tillykke til Sam -Tillykke til Sam
-Tillykke kære Sam -Tillykke kære Sam
-Tillykke til dig -Tillykke til dig
Det var udfordrende at opdrage børn...
meget af tiden for mig selv.
Jeg blev vred på ham. Jeg ville sige, "Du er væk for meget.
"Vi har de her børn, og de har brug for en far.
"De elsker dig. Jeg vil have dig her mere."
Da Isaac kom til verden, blev det endnu sværere.
Hvor meget vil du mene du er væk på 12 måneder?
Det skulle du spørge Jennifer om.
Og hvad laver hun?
Hun er kunstner. Hun maler, sælger sine værker.
Er det drænende? Eller har det været en udviklende ting,
der fungerer godt?
Åh nej, det er helt sikkert drænende. Ja. Vi går meget på kompromis.
Det var nogle gange hårdt at jonglere min karriere, og samtidig være en god mor.
Alex kaldte din mor for St. Jennifer.
Altså hun kendte udendørslivsstilen, men mere end noget andet var hun
altså træt af Alex' rejsen.
Alex var en smule misundelig på Conrad.
For Conrad var ikke bundet og var fri som fuglen. Han var ugift,
så han kunne tage afsted på eventyr når som helst.
Hvis han ikke fik sit fix...
kunne han være ulidelig.
Især hvis han følte sig som et dyr i bur.
Han blev frustreret. Han var utålmodig. Og han havde sine eksplosioner.
Han råbte ad dig, og du ville blive bange.
Alex var ikke perfekt.
Han var ikke perfekt.
Talte du nogensinde med ham om tvivlen, om han kunne balancere familieliv
og være klatrer?
Åh ja.
Han kæmpede.
Han skrev mig breve på flere sider.
Kiggede altid indad.
Han følte sådan, om vi ville have det bedre uden ham,
og hvis vi fandt en anden til at tage hans plads?
Glade jul...
Du var den ældste, og du kendte ham
bedre end dine brødre.
Da Alex forsvandt, var du den mest bevidste...
og du var den, der var mest bevidst om, hvad døden betød.
...sang
Evig er englenes sang
DRONNING MAUD LAND, ANTARKTIS
Ja det begynder at ligne julen mere
Overalt jeg går
Det er den eneste strofe jeg kan.
GLÆDELIG JUL HO HO HO
"Glædelig jul far, vi tænker alle på dig på denne specielle dag.
"Vi savner dig. Vi sender vores kærlighed med kortet.
"Hver af os drenge har skrevet et brev, der er vedlagt."
Se hvad de siger.
Max sagde...
"Glædelig jul far. Jeg savner dig. Kom hjem snar."
Jeg tror han mener "snart." "Og lad os spille 'vilin'...
"sammen. Og spille pool. Kærligst, Max. Til far."
Okay. Tak, Max.
Rimelig skørt sted at tilbringe julen.
Langt væk fra dem her.
Vi interviewer Alex.
Og det første spørgsmål er at fortælle os,
hvorfor det er specielt, mens du klatrer i Antarktis.
I min optik er Antarktis det sidste rigtige vildnis
tilbage på planeten. Du ved, du er alene.
Det er så tæt, som jeg nok kommer i min levetid
på at besøge en anden planet.
Men det bliver sværere og sværere som årene år.
Jeg tror meget af det, er på grund af min familie.
Og jeg tror, den største kamp...
Altså jeg tilbragte rigtig mange år i telte, før jeg havde en familie.
Det var intet problem. Vi havde uendeligt mange bøger at læse,
så tiden var nem at slå ihjel.
Tiden er ikke så nem at slå ihjel mere.
Hvis jeg ikke bevæger mig mod målet...
at færdiggøre denne rejse og komme tilbage til mine børn.
Det begynder at blive hårdt, for jeg ønsker, jeg var hos dem.
Okay, Max, lad os tale om det.
Hvad tænker du?
Ikke noget,
Okay. Hvad skal vi så lave i dag?
-Stå på ski. -Okay. Hvad spiser du, Isaac?
Er det hvad skiløbere spiser til morgenmad? Nå, Sam.
Sig mig, kan du lide at stå på ski?
-Ski! -Ja.
Hvor meget nyder du det?
En million dage.
Det er da for langt, er det ikke?
Kan I lide at være i filmen?
Det kan vi.
-Er du hurtig på ski? -Ja.
Rigtig hurtig?
-Ja. -Kører du over store bump?
-Nej. -Nej.
Cool.
Hvis du skulle beskrive ham for nogen, hvordan ville du gøre det?
Det ved jeg ærligt talt ikke...
alt jeg har at beskrive ham med, er hvad han gjorde. Jeg har ikke...
nogen tydelige minder af ham.
Kom så. Sådan der.
Du gør det godt.
-En af dine drenge deroppe? -Ja.
Laver lige lidt skifilm
til at gøre dem pinlige over, når de bliver ældre.
Hvad kalder du det der, Max?
Numseglidning!
-Det er da pænt spændende. -Ja.
Har du nogle minder om Alex?
Ikke rigtig. Nej.
På nuværende tidspunkt føles det som...
en slags...
drøm eller noget.
Er du glad for at se far?
-Ja. -Kan du komme og give mig et stort knus?
Tror du vores liv ville være helt anderledes,
hvis Alex ikke var død?
Jeg tænker meget over det.
Vi har alle en forherliget ide om, hvem Alex var.
Og at han var ligesom Superman.
Nogle gange er det nemt at forestille sig at...
at jeg kunne være en bedre person...
i et andet liv andetsteds eller...
Jeg ved det ikke.
Turen hjem. Hvordan var den?
En flok trætte skiløbere.
-Er du træt, Max? -Ja.
-Ja? Var det hårdt?
-Ja. -Sejt. Hvad med ham her?
Tror du, han er helt brugt?
Hey, Sam. Er du helt brugt?
Godt arbejde, drenge.
Jeg har nogle gode skivenner.
Ja.
Kan du huske sidste gang, han kom hjem?
Svagt.
-Pust! -Pust!
Sådan der!
North Face planlagde turen...
til Shishapangma i Tibet.
Men han var lidt i tvivl og var sådan,
"Åh gud, jeg føler, jeg lige er kommet hjem.
"Måske skulle jeg trække mig fra den tur."
Så I besteg bjerge sammen.
"Vi skal bestige Grand Teton." Du var så spændt på det.
Og det var på den tur...
at I blev rigtig gode venner.
Husker du det?
-En smule. -En smule?
Du må kunne huske noget af det, for du har lidt våde øjne.
-Ja. -Ja. Det var der, han spurgte mig,
om han skulle tage til Shishapangma eller ej.
Det ved jeg.
Og hvad sagde du?
Jeg tror, jeg sagde at...
jeg forstår. Jeg forstod, at han var nødt til det.
Det er hvad jeg... det var, hvad han gjorde.
-Det var hans job. -Ja.
Ja.
Det er den historie, jeg har fortalt mig selv så mange gange i løbet af årene.
Jeg ved, det er...
det er svære minder at have, er det ikke?
Altså...
Jeg har mine egne.
Ved du, hvad du leder efter, Max?
Ja.
Ting der står Shishapangma på. Eller vi kaldte det Shish.
Det ser velkendt ud.
-Det er det. Lige her. -Ja, det er tingene.
ABC MORGENEN EFTER UHELDET
Det her er brutalt, men det er...
Conrads interview. Det er intenst.
FILMMAGER 1999 SHISHAPANGMA EKSPEDITION
Ja, jeg er nysgerrig på, om der er noget andet end hvad...
Ja, hvad der er der, hvad vi allerede ved.
Ja. Det her bliver ikke sjovt, Max.
Klar?
Lyden kører. Start, vi ruller.
Okay.
TIBETANSK HIMALAYA SEPTEMBER 1999
Hvad skete det?
-Ingen anelse. -Ja.
-Lignede fugle. -Ja.
At stå på ski ned ad sydsiden af Shishapangma var målet.
Et rimelig vildt og...
virkelig ambitiøst mål at have.
Der er mange af disse risici, som vi ikke kender.
Der er altid vejret, og vejret regerer i bjergene.
Falder der mere sne i den passage? Er sneen derinde ustabil?
Er der et svagt lag?
Udsætter vi os selv for unødvendig risiko?
Åh ja!
Hvad er det her sted?
Åh mand, det er B.C. Det er nirvana er hvad det er.
Hvor vi skal hænge ud...
og bare nyde bjergene.
Lømmel. Det er godt at være her med dig.
Det her, det her er hvor jeg... trives.
-Ja. -Jeg er tilpas på vej til denne
-højde. Det er som... -Ja.
DAVID BRIDGES KAMERAMAND
Ja, jeg har faktisk skæg. Ikke meget, en smule.
Fortalte han dig fortrolige ting?
Ham og jeg delte telt på den tur.
Han opdagede, han var en tur for meget.
Og at de konstante ekspeditioner tærede på hans familie.
Han ville være der for jer.
Han sagde, I ville til Disneyland.
Og det var ikke som klatring eller lignende,
det var, "Åh det er noget som...
"som børnene vil, jeg skal lytte til børnene..."
Og det ville han gøre.
Havde I meget sne?
Ja, det er meget sne på det varme sted.
BERND EBERLE KLATRER
-Der kommer mange laviner ned. -Ja? Det er bare...
-bare pudder eller fladt... -Lidt pudder nu fra i nat.
-Ja? -I aftes kommer de...
-Ja. -...de kommer, nogle...
-nogle laviner. -Fedt.
-Så sent på dagen? -Hvor?
Baseret på information, kan det blive slemt om eftermiddagen.
Tag tidligt afsted.
Så tidligt er bedre.
-Ja. -Som regel.
Okay.
Hey!
Ser ud til vi får en pudderdag.
Og på denne snefyldte morgen, gav Gud os latte.
Åh ja.
Vil du beskrive den dag så detaljeret, du kan?
Okay.
Vi havde snakket om det som hviledag.
Okay, latter, Andrew.
Men der var den her energi til at gøre noget.
Tak, tak.
Meget rart på en snefyldt morgen. Det er meget rart på en rar morgen.
Og...
vi kiggede op, og vi så, at der var en...
en lavine, der var udløst.
På det tidspunkt tog vi til den ældste del af vores hjerne,
der fortæller dig, hvad du gør for at overleve.
Og David og Alex gik i den ene retning, og jeg gik i den anden.
Sneen tog mig med.
Jeg tænkte, "Jeg dør i dag.
"Døden er på vej."
Her.
Conrad, kan du måske fortælle om...
hvordan du fik sårene på dit hoved?
Værsgo.
-Ja. -Løb fra en lavine.
Men to gjorde ikke.
-David Bridges og Alex Lowe. -Er det dem?
Der er en én til en basillion chance, for at de
kravler ud fra en sprække. Men man ved aldrig.
Ja.
Og...
Altså uden signaler
kan du kun håbe på en handske eller en fod, der rager op.
Ja.
-Jeg ved ikke. -Ja.
De der... hvor de stykker er lige der,
er det der, de løb?
-Var I der? -De var, ja.
De var lige omkring de stykker der.
De er ikke...
Se det kommer ned lige der?
-Mere bevægelse. -Åh du godeste.
Hey, hvad laver vi heroppe? Det er dumt.
Ting glider bare rundt over det hele.
Bare håb det hurtigt var forbi for dem.
Fordi jeg kender Alex, forventer jeg næsten han...
løfter en hånd eller noget.
Det er så uhyggeligt...
at tænke på to venner, der er begravet et sted derude.
En følelse af hjælpeløshed efter det skete.
Man stod bare og råbte, "Alex! Alex!"
Efterfulgt at uhyggelig stilhed.
Jamen det er...
Hvad er der ellers på den?
Mere af den slags.
Tak fordi du optog det.
Det gør mig ondt.
Det var morgen.
Jeg havde lige fulgt dig og Sam i skole.
Jeg var kommet hjem med Isaac. Han var vist i klapvognen.
Telefonen ringede.
Først var der ikke så god forbindelse,
og jeg troede, det var Alex.
Så jeg sagde, "Alex? Alex? Er det dig?"
Forbindelsen blev tydelig, og jeg kunne høre
Andrews stemme, der bævrede.
Og...
han fortalte, der havde været en lavine og...
"Jeg er virkelig ked af det, Alex er begravet."
Jeg talte med Jennifer, og det var... og der er...
"de er væk."
Jeg husker stadig måden Conrad sagde, "Jennifer, Jennifer, Jennifer,"
fordi hun sagde...
"Du går derop og henter ham. Du finder ham."
KTVM Station 42, The News Leader, det her er 18 nyhederne.
Eftersøgningen af bjergbestigeren, Alex Lowe, er afblæst.
Liget af den legendariske bjergbestiger vil forblive begravet
under en lavine i Himalaya. Den 40-årige Bozeman-beboer
og kameramand David Bridges formodes omkommet.
Alle her på Shishapangma ekspeditionen
er dybt berørte.
To fantastiske mennesker er væk.
Fra mit eget synspunkt, med Alex som en af mine bedste venner,
og medfølelsen vi har med Jennifer, hans kone,
og deres tre sønner...
Max, Sam og Isaac.
Conrad takker af. Tak.
Vidste du, at de var døde?
Ja. Ja.
Ja der var... der var en afslutning ved det.
I de første par dage knugede jeg mig til håbet,
om at han bare var i en sprække, og at han ville grave sig ud derfra.
For han var Superman.
Jeg husker hvor forfærdeligt det var at gå ud på verandaen...
og se det som overskriften i avisen.
"Alex Lowe, død."
For det gjorde det virkeligt.
Isaac var kun tre.
Jeg græd mere omkring ham, for jeg troede ikke, han opfattede det.
Så når han kom til mig og sagde, "Mor, du behøver ikke græde mere.
"Du kan stoppe med at græde, mor. Mor, det er okay." Han var kun tre.
Det var det hårdeste... Det var det hårdeste ved det.
Og jeg prøvede ikke at græde foran børnene, så jeg gik
i bad for at græde.
Jeg var nede på hans kontor,
før vi ryddede det for hans ting, og jeg kiggede rundt på det,
og tænkte, "Jeg kommer aldrig til at se...
"min far igen."
Og jeg tror, det var første gang,
jeg faktisk græd over det.
Kan du huske, hvad du følte?
Ja. Bange.
Trist. Forvirret.
Jeg kan huske, Sammy sagde...
"Måske kan vi finde hans lig og klone ham...
"og få ham tilbage."
Mindetjenesten var meget kort efter ulykken.
En lille... en yakokseklokke fra vores seneste udstilling.
Omkring en uge senere.
Til dels fordi jeg ikke ville vente.
Han var så stolt af sine sønner.
Og elskede dem af hele hans hjerte.
Selvom han kæmpede med at være far og klatrer
på samme tid.
Han sagde altid, at hans kærlighed til sin familie
var det største i hans liv, og det tror jeg på.
Jeg husker ikke engang.
Tak.
Jeg har ingen erindring om det.
Virkede jeg anderledes?
Du plejede at gå ud og sidde på taget.
Jeg tror, du gik derud og sad og græd og tænkte over tingene.
Men du følte, at du måske skulle være manden i huset.
-Wow. Jeg fik en. -Ude i midten?
Så du blev beskyttende overfor mig...
og beskyttende overfor dine brødre.
Og jeg tror, du stadig troede, han kunne vende tilbage.
Du klyngede dig til håbet.
Ja her er det...
maleri, Alex lavede til mig...
til min fødselsdag, mens han var på Shishapangma.
Han sendte det fra base camp.
Det kom med posten efter lavinen.
TILLYKKE MAX
Jeg tror, da jeg fik...
brevet fra ham, troede jeg, han havde sendt det, efter
han formentlig var død.
Så det havde betydet, at han stadig var i live.
Det var som om, jeg var frosset...
med Alex.
Lavine begraver...
...og dræber en af verdens bedste,
40-årige Alex Lowe.
En stjerne blandt bjergbestigere,
den klareste stjerne.
Et billede fanger Alex på vej op ad bjerget
med en frossen, skadet klatrer på ryggen.
I en anden tid havde han måske været Marco Polo.
Han er typen, der kommer en gang hvert 100. år.
Lowe var gift og far til tre drenge.
HANS VENNER ER VÆK.
LIVET ER EN SÆBEOPERA. KARRIEREN I SJETTE GEAR.
PRISEN AT VÆRE CONRAD ANKER
Det skulle have været mig.
SIDSTE STÅENDE MAND
Overlevelsesskyld vejer tungt.
Det værste er, at du har en masse
meget...
usunde tanker, der...
-Jeg tror at... -Som hvad?
Du vil tage dit liv. Og det er bare...
Du ser dig selv som ikke... som havende...
mindre værdig end den anden...
den anden...
den... den person der døde.
Jeg var så trist, for det, han ville gøre for dig
som far, ville aldrig komme til at ske.
Jeg mener, hvad kan jeg... hvad kunne jeg gøre for Alex?
Hvordan kunne jeg tage mig af ham, og hvad ville det blive?
Pakkede alt i en...
Toyota Tercel...
og kørte til Montana til jul.
Og jeg var hos jer alle til jul.
Jeg husker, Conrad stod på mit dørtrin.
Jeg kiggede på ham, og han hang kun lige sammen.
Fra øjeblikket jeg så ham og gav ham et knus,
var han helt, "Jeg tager jer med til Disneyland.
"Det er, hvad Alex ville gøre, og jeg vil være der med jer."
Det var fedt!
Du snurrer rundt i den der.
Sammen med ham følte jeg mig tæt på Alex.
Det var som en behagelig gammel sko.
Hvordan husker du det?
Jeg husker, det var...
trøstende at have ham med, føltes som at have to forældre igen.
Sam kom hen og spurgte,
"Vil du være vores far?
"Det ville være rart." Og Jenni var helt...
Men ja, det var...
Altså Jenni og jeg...
tænkte på det, men vi havde ikke...
ingen af os havde nævnt noget om det...
på det tidspunkt.
Du ved aldrig, hvad der er rundt om hjørnet.
Hvornår begyndte du at tænke på mor, som mere end en ven?
Ja.
Mindes du første gang, du tænkte på ham på en romantisk måde?
Ja.
Når han kom på besøg her...
Jeg vidste, følelser var på vej hos begge.
Men vi talte aldrig om det.
Blev du overrasket?
Ikke...
Jeg tror, vi begge vidste, det skete.
Vi fulgte bare strømmen.
Jeg tror spændingen opbyggedes, og... vi...
lod spændingen tage os med.
Tre måneder efter lavinen...
begyndte vores kærlighed at blomstre.
Det var vel vantro for dig, ikke? Vrede, sorg, det hele?
Jeg tror, det er alt alle altid føler.
Når du mister en, du elsker.
Chok, rædsel, du ved?
Man vil ikke tro det.
Der er en uskreven regel om at...
skulle en af de andre...
overkomme noget, så er du der til at hjælpe.
Og du ville ikke tøve med at tage telefonen
og sige, "Conrad... Jeg har brug for hjælp"?
Jeg har allerede gjort det mange gange.
Han har været der.
Det her er et brev fra Alex, hvor han er på bjergsiden. "Kære Jenni,
"de små bjerg-forglemmigej blomstrer hver dag.
"Tror du, du kunne komme med en idé til et maleri,
"der kobler ideen om disse blomster
"og vores kærlighed sammen?"
-Underskrevet, "Uendelig kærlighed, Alex." -Det ved jeg.
Jeg mærker stadig den kærlighed.
Tænkte du på...
alvoren i situationen?
Det var kærlighed. Der var... vi var forelskede og...
Altså, du finder ikke...
Excel-arket frem og kigger på saldoen,
og for og imod, for vi var forelskede.
Jeg fangede jer i at kysse en gang.
Det husker jeg godt.
Du var sur på mig og sagde, "Mor, hvordan kan du elske en anden?"
Du var ikke så åben overfor Conrad som dine brødre.
Du spurgte, "Jamen hvad betyder det? Hvad nu hvis far kommer tilbage?"
Du stod fast på, at han ikke var død endnu.
Men det var til dels en validering af min kærlighed til Alex, Max.
Jeg vil ikke lade den smertefulde ende på årene med ham...
betyde enden på, at jeg åbner mit hjerte for kærlighed til en anden.
Det er det værd.
Hvorfor?
-Hvorfor det er det værd at elske nogen? -Jeg kan bare ikke...
Jeg kan ikke forstille mig...
midt i noget så knusende...
at rejse mig så hurtigt på samme måde som dig.
Jeg havde tre børn og...
livet føltes virkelig hurtigt.
Så det føltes som at træffe en beslutning,
og bare gøre noget, det skulle gøres.
Det føltes som om, du ikke havde tid til at vente.
Der var ikke tid til at overtænke det, Max.
Jeg handlede bare.
Jeg sagde til ham, "Det er ikke kun mig,
"de tre små drenge skal også lære at elske ham."
Og han sagde, "Jeg er helt klar."
Han flyttede til Bozeman et år efter Alex døde.
Hvordan føltes det at fylde det fysiske rum i huset,
der plejede at være Alex'?
Jamen altså...
det føltes rigtigt, det var ikke... det var ikke tvunget, det var...
et...
naturligt...
forløb.
TAGET PÅ FERSK GERNING!
Jeg mindes, det var næsten som en glidende overgang.
Og så, ja, der var en kort periode
med at acceptere Conrad som faderfigur...
men...
jeg føler vi kom igennem det ret hurtigt.
Hvorfor tror du, det gik så hurtigt?
Jeg mindes, det bare var som...
om en dør lukkede, og en anden åbnede.
-Ved du, hvad jeg mener? -Ja.
Jeg ved det ikke. Det er underligt at tænke på.
Tænkte du nogensinde på, hvad Alex ville have tænkt?
Ork ja.
Mange gange. Jeg drømte tit, at Alex...
kom tilbage. Du ved?
At Alex dukkede op, og jeg sagde,
"Hvad fanden?" Altså. "Conrad er her bare."
Og Conrad havde lignende drømme.
Ja.
Jeg vil filme.
-Vil du? -Ja.
Hvor er vi?
-Italien. -Og hvad skal vi her?
-Holde bryllup. -Hvis bryllup?
-Dit og mors. -Wow.
Jeg tænker ikke på det, som kun mit og Conrads bryllup.
Jeg tænker også på det som vores bryllup...
med jer drenge.
Vi er samlet ved en glædelig lejlighed og for at bevidne fejringen
og sammenføringen af Jennifer Lowe og Conrad Ankers liv.
Hvad sagde modstanderne?
Der var folk, der var onde og sagde grimme ting.
Her på dette sted, som Jenni og Conrad
har valgt til deres vielse...
"Det var for tidligt, og det var for hurtigt, og der var...
"det... det kommer ikke til at holde."
Conrad...
du kom ind i mit liv på et tidspunkt, hvor jeg havde desperat brug
for at vide, at jeg kunne elske igen.
"Det er en flirt, hvorfor påfører han den smerte på...
"på dem og børnene, for han forlader dem igen."
I dag slutter jeg mig til dig...
som din ægtemand...
far til dine sønner, en far til Alex' skønne sønner...
og dit venskab og din evige kærlighed.
"Havde de en affære, før Alex døde?"
Der var den her slags væmmeligheder, men...
det er lige meget.
I kraft er jeres egen kærlighed, erklærer jeg jer nu for ægtefolk.
Det føltes godt.
Bedre end godt, det føltes som et mirakel.
Smil!
-Smil! -Se lige de ansigtsudtryk.
Vi kiggede ud på havet...
og startede livet på ny.
Godt gået, Sam.
Alex byggede fundamentet, som vi byggede videre på.
Pas på, gutter.
Jenni!
Hvordan er dæmningen, Max?
Er det her det bedste mudder nogensinde?
Sov I godt?
På nogle måder, var det en eventyrlig slutning.
Det er den slags slutninger, folk kan lide.
Den slags slutninger jeg kan lide.
Selvom jeg også godt kan lide ideen om at klatre op på en drage
og flyve væk.
For det første laver jeg en æbletærte og to med græskar.
-Så... -Vi kan lave et madlavningsshow
ud af B-rullen, mor.
-Du kan holde mit hår væk, skat. -Ja. Du har styr på det.
Jeg glemte det helt.
-Du kan vippe hovedet tilbage. -Okay.
Sådan der. Og sådan så er det ordnet.
I starten var han meget,
"Jeg er færdig med store bjerge, jeg tager ikke tilbage.
"Det er ikke det værd.
"Den smerte det påførte dit og din families liv."
Så han havde det øjeblik.
Men, selvfølgelig, efter...
ikke alt for lang tid, kaldte bjergene på ham igen.
Det er det, han lever for.
Det forstår jeg.
Det her er sejt.
Hvordan havde du det med, at Conrad fortsatte med at klatre?
Tænker det er meget lig Alex på mange måder. Kunne...
bare ikke opgive sin passion for at gøre, hvad han elskede.
Var du bange for, at han måske også døde?
Helt klart.
Tænkte nogle gange på, hvordan det ville være,
hvis han også døde på en ekspedition, og...
Ja, det er ikke sjovt at tænkte på.
Husker du, da han adopterede os?
Ja.
Isaac og jeg ændrede vores navne, og mor.
Men du beholdt Lowe som efternavn.
Men, ja, jeg ved ikke hvorfor, det er bare, hvad der skete.
Ja.
Jeg forstår heller ikke, hvorfor jeg gjorde det.
FARS DAG 18. JUNI 2017
Skal vi flippe nogle af dem her fra den varme side?
-Ja. -Er det de saftigste?
Kalder du Alex eller Conrad "far"?
Jeg kalder Conrad "far".
Når jeg taler om Alex, kalder jeg ham bare Alex.
Conrad er den eneste far, jeg har kendt.
-Se lige Sammy. -Ja.
Sammy boede i en hat i cirka fire år.
Han tog aldrig sin hat af. Se den her lille seddel.
"Jeg elsker dig. Jeg synes, du er speciel, fordi du elsker os alle."
"Kærligst, Sam."
I alle henseender er Conrad vores far.
-Det her er skønt. -Jeg har den.
Måske mindre for dig, fordi du havde fire år mere
med Alex.
Der er Max.
Tror du Conrad kender til den sammenligning?
Ja.
Jeg ved, han kender den. Vi har talt meget om det.
"Kære Conrad, jeg er evigt taknemlig for at du valgte at blive vores...
"at blive en far for vores drenge."
TAK TIL EN GOD FAR
"Alle vores skønne minder
"skaber denne familie, og kærligheden vi deler.
"Tak og glædelig fars dag." Hjerte, "Jenni."
Du er den bedste.
Det er bare at bo i hans hus, ægte hans enke, opdrage hans drenge.
Folk kommer op og kalder mig Alex.
Mig, der bor i den skygge, og...
bare...
bor i den skygge og gør det bedste, jeg kan.
Du er min søn.
Jeg har ingen anden familie. Det her er min familie.
Og Alex døde.
Og han er væk. Og jeg ved det, fordi jeg gennemlevede det.
Vi blev en familie...
på grund af den ende.
Og Alex kom ikke tilbage.
TIBETANSK HIMALAYA APRIL 2016
I 2017 var jeg på sydsiden af Shishapangma.
Det var en smuk dag, med blå himmel.
I horisonten ser du de næste syv 6.000-meter tinder,
der liner op.
Og alle farverne du ser er...
KLATRER
...naturlige farver. Det er alt sammen hvidt,
sort, brunt, stenfarver.
Og der er de her små farvede prikker...
der kommer ud af sneen.
Ting, som med det samme, hvis du færdes i miljøet,
sådan...
fanger din opmærksomhed, fordi de ikke hører til.
Conrad og jeg havde lige fejret vores årsdag.
Og...
Conrad blev ringet op af David Goettler.
Jeg kunne se på hans ansigt, at det var noget tungt.
Men han lagde på og fortalte mig...
"David Goettler fandt deres lig. Det må være dem."
Seksten år efter de blev begravet af en lavine,
er ligene af den amerikanske klatrer, Alex Lowe, og kameramand, David Bridges,
blevet fundet på et bjerg i Tibet.
Hvad gik gennem dit hoved på det tidspunkt?
Det var som om, han kom tilbage. Han dukkede op, du ved?
Ja.
Nervøse følelser, som...
"Hvordan vil det være at se ham...
"efter 17 år?"
Omgivet af de mest bjergtagende tinder.
Men det er også mærket af...
grunden til, du er der.
Jeg havde et had til Tibet.
Men at se det helt tæt på...
kunne jeg se, hvorfor Alex elskede det deroppe.
Jeg var ikke...
vred på bjerget længere.
Ja, jeg hader at gå derop.
Husker du at komme ned ad en af siderne?
Eller blev du bare i det høje terræn?
Kommer vi ned i det...
Jeg var mærket af det hele.
ALEX LOWE 24-12-58 5-10-99 FAR BROR
Tyngden af... overlevelsesskyld...
spørgsmålene, tvivlen.
Hvorfor en anden og ikke dig selv?
Og alle de spørgsmål kom tilbage.
Hvor langt til dem?
-5,22 km. -Vi burde gå.
Ja, noget er ikke...
Jeg mener, det er på den anden side af det bjerg.
Ja.
Okay, vi fortsætter.
Jeg sakkede bagud, fordi...
Jeg vidste ikke... Jeg vidste ikke, om jeg kunne gå op og...
se... se ham endnu.
De kom ned med bårerne.
Du kunne se dem komme ned.
Ja.
-Hey, Max. -Hey.
Kom så, roligt.
Bare at vide at han var inde i den pose efter alle de år.
Der er, selv efter 17 år, var deres lig ikke nedbrudt.
Hans vest var tæret.
-Okay. -Check overkropsmærkerne.
Hans hoved var sådan her, nede.
Og jeg vidste fra lavinekurser,
at det er lavinepositionen. Så jeg opdagede, at
han nok var i live og begravet under den lavine
og blev kvalt.
Det var nok ikke øjeblikkeligt.
Men nærmere i løbet af få minutter.
Men hans vielsesring var presset mod hans hjerte.
Og jeg trak hans arm ud.
Og jeg tog hans vielsesring af hans finger.
Den samme ring jeg havde sat der flere år forinden.
Og det var det hårdeste.
Men jeg ville beholde den ring.
Så jeg tog den på min egen hånd, og lagde min hånd mod hans.
Hans fingre ville knuge mine sådan her.
Men gennem de 17 år var hans hånd skrumpet...
til samme størrelse som min.
Men det var...
stadig hans hånd, og jeg kunne presse...
min hånd til hans som i livet og sige farvel.
Du tror aldrig, du kommer til at se...
liget af din helt...
i den tilstand.
Ideen om den forherligede Superman smuldrede væk.
Det er bare en fyr.
Der er nok ikke noget derinde.
Jeg ved det ikke, der er et hukommelseskort.
Har du prøvet at rengøre det lidt?
Ja.
Han skrev navn og adresse på alt.
-Ja. -Ja, Conrad gør det samme.
Altså, når man rejser
skal man sikre sig, at det kommer tilbage.
Ja.
Sandhedens time.
-Der er det. -Wow.
Den læste det.
Max.
Ja, fødselsdagskortet. Jeg husker, han gjorde det.
Wow, det var det sidste.
Er det ikke smukt herude?
"Godmorgen, Max.
"Jeg får min morgenmad i et sherpatehus,
"men jeg tænker på dig, der vågner derhjemme.
"Og måske får pandekager eller vafler med mor.
"Der er mange drenge på din alder her i landsbyen jeg er i
"kaldet Namche Bazaar."
"De kælker på plastikkasser.
"Jeg går en tur mod Everest efter min morgenmad."
"Hvad laver du?
"Jeg savner dig.
"Jeg elsker dig meget højt. Jeg glæder mig til at komme hjem
"til dig. Hav en god dag.
-"Kærligst, far." -Her er et brev fra 1993.
"I aftes var månen så fuld og så klar
"at jeg tænkte på, hvor meget jeg elsker dig,
"da jeg kiggede på månen.
"Og jeg håber, du kan se det, så du ved, at jeg elsker dig."
Han plejede at synge en lille sang, kan du huske det?
-Ja. -Kan du synge den?
Jeg ser månen, og månen ser mig Månen ser en, jeg gerne vil se
Det har været, en af de særeste ting ved alt det her, for mig,
er at have alt det her.
Men det var jo Conrad, der ville gemme alle Alex' ting.
Conrad har virkelig holdt fast i ham
på en måde, langt mere end mig i alle årene.
Det her er fra Conrad.
Lad os se.
"Kære Jenni, må dette brev finde dig ved godt mod.
"Der er knapt et øjeblik...
"hvor I fire ikke er i mine tanker.
"Somme tider er det svært for mig.
"Jeg græder mig selv i søvn, vågner ved jeg skærer tænder
"med meget dystre tanker.
"Jeg får styrke af at vide, at du er der.
"Du og drengene er dem, jeg vil hjælpe og tage mig af.
"At være der for drengene mens de bliver til unge mænd...
"og bliver mænd, er noget jeg håber på."
Det var...
det var kun en måned efter, Alex døde.
Og han har gjort det.
Det hjælper mig med at forstå.
Det giver mig også lyst til at vise ham hvor meget...
vi også elsker ham.
Og også dig, mor.
Nej, den hånd, det er den vej.
Ja, og din hænder er ligesom hans, lange.
Og jeg håber, det vil hjælpe dig med at acceptere,
at du kan miste nogen...
og stadig elske en anden.
Alex er en heldig fyr...
Åh ja.
...fordi hans bedste ven...
Du skal opbygge styrken.
-...som elskede ham... -Det er op til dig.
...blev forelsket i mig...
og hver af jer.
Flot, Sam.
Han er en virkelig heldig fyr.
Vi har haft et virkelig oplevelsesrigt liv med Conrad.
Det er meget specielt.
Jeg føler...
der har altid været lidt en...
mur mellem os på en måde.
At jeg ikke kunne tale med dig om nogle ting,
fordi det virkede som om, det var for skræmmende.
Ting om vores familie, og ting om Alex.
Ja der er... ikke en dag, hvor vi ikke tænker på Alex,
og mindes hvem han var, og hvordan det er og...
-og han... -Er det hårdt nogle gange?
Nogle gange er det...
det er... Ja.
At blive sammenlignet med ham eller leve i hans skygge
kan tynge. Han var en fantastisk person, men han var ikke perfekt.
Men ofte når folk går bort, bliver de idoliseret
og omdannet til helte og sat på piedestaler.
Og de er... Men ja, hver gang...
Får det dig nogle gange til at ønske, at du var død på den måde?
Ja, og det er derfor... det er...
bjørnen jeg har i hulen, og jeg holder ulven for døren.
Men...
Folk ser dig som en helt, for det du gjorde for vores familie.
Hvordan synes du, du klarede det?
Jeg er ikke den rigtige at spørge, for jeg er hård ved mig selv.
Så...
Ja.
Ja, jeg kunne have gjort det bedre på nogle områder. Men, du ved...
Vi har den her skygge af Alex, der hænger over os. Men...
Altså for os alle sammen, er du...
du er vores far.
Du har gjort det så godt, som jeg nogensinde kunne have forestillet mig.
Vi elsker dig virkelig for det.
-Jeg elsker dig, far. -Jeg elsker dig, Max.
Nå, gutter...
det er ikke helt aske, men det er dele af hans knogler. Så...
hvis I alle tager en håndfuld...
-Hej mester, havde du en god dag? -Ja.
Hele vejen fra Tibet...
-fik vi dig hjem, mester. -Her, Sam.
Hvad er det sjoveste ved ski?
-At køre ned. -Cool.
Og vi bærer ham...
hele vejen til vores grave.
For han er en del af os alle.
-Sådan mand! -Conrad!
Hvor er det godt at se dig.
Elsker dig, Alex Lowe.
TIL MINDE OM ALEX LOWE, DAVID BRIDGES, & ALLE MISTET TIL BJERGENE
I 2019, STOD BYGNINGEN HVOR
KHUMBU KLATRESKOLEN HAR TIL HUSE FÆRDIG I NEPAL
TAKKET VÆRE JENNIFER, CONRAD, & THE ALEX LOWE CHARITABLE FOUNDATION.
Det er virkelig fantastisk.
I DE SIDSTE 17 ÅR, HAR PROGRAMMET UNDERVIST
OG VIL FORTSAT UNDERVISE I SIKKER KLATRING
TIL SHERPA-FOLKET I NEPAL, SOM ALEX ELSKEDE.
Tak til alle her i dag,
der har bidraget til at bygge denne ekstraordinære facilitet
for at bevare sikkerheden for folk, der klatrer her i bjergene.
Vi har bygget vores drøm.
Tekster af: Iben Lillelund