Downloaded from YTS.MX
Lyden går.
Official YIFY movies site: YTS.MX
-Vi intervjuer Alex i basecamp. -Jepp.
Vi er i gang. si noe. Si noe spennende.
Jeg elsker dette.
Det finnes store fjellklatrere, og så er det Alex Lowe.
Alex Lowe, som mange av hans jevnaldrende mener er unik.
Den beste fjellklatreren som finnes.
Antakelig den beste noensinne, og kjent som den ultimate amerikanske helten.
Vet du, jeg er egentlig ikke enig i det der,
"Verdens beste klatrer."
Stort sett er det bare, iherdige klatrere,
som bare ikke vil gi opp.
Det er helt klart noe i kjemien min...
...som tiltrekkes av risiko.
Men jeg ser meg ikke som risikovillig. Jeg ser meg som risiko-kontrollør.
Så det siste spørsmålet er om noe vi alle er imponert over
fordi du er også en familiemann.
Hvordan er det å håndtere to så store ting i livet?
Det er det vanskeligste, og det mest givende jeg gjør.
Kone og tre barn.
Ja, kona mi heter Jennifer, og jeg har tre gutter.
Max er den eldste, han er ti.
Max, og Sam, og Isaac, jeg har dem med overalt.
Du må elske dette.
Ja.
Jeg elsker det.
De fleste av disse bildene har ikke vært sett på 20 år.
Ja.
Har aldri hatt behov for å grave i disse minnene.
Til barnet ditt kommer og vil gjøre en dokumentar om...
...familien din.
Føles virkelig vanskelig, å bringe alt dette
opp til overflaten for dere.
Hva er det?
Alex sin siste oppføring.
"Kl. 06.00, drar til Tibet."
Jøss.
Er den på? Ikke helt?
-Og der er Max. -Herregud.
Det er meg. Det er jeg som klatrer.
Jøss, disse har jeg ikke sett, helt glemt dem.
SPLITTET RULL A01 JENNI TAGNING 01 REGI MAX LOWE
Du børstet ikke håret.
-Dette er liksom... stilen min. -Er det sånn du børster håret?
Herlig. Det er Sammy. Jeg kan ikke huske å ha sett disse bildene.
-Ok. -Er du klar?
Er du spent?
Nei.
MELLOMSTE BROR
Hvorfor ikke?
Fordi jeg er engstelig.
Vi lager fortsatt de grimasene når du tar bilde av oss.
Hvorfor er du engstelig?
Jeg føler at det liksom bare vil bringe fram minner.
Og så får vi se om vi kan komme oss etter det.
Det er et herlig antrekk.
Han var bare et lite barn.
Jeg er vel litt nysgjerrig på hvorfor du vil lage denne filmen.
Siden dette er noe vi ikke har dykket ned i...
YNGSTE BROR
...bare oss selv, for det meste.
Der er Alex. Det er det første bildet av Alex.
Se på ham.
Jeg var ti år gammel...
den 5. oktober 1999.
Jeg husker at mamma bare rotet...
og kunne ikke beherske seg.
Hun bare sa at pappa er borte.
Jeg mener han var helten min da han levde.
Men levningene hans ble aldri funnet.
Det er som en astronaut løs i verdensrommet.
Vi kunne aldri tvile på at han elsket familien sin.
Men...
han valgte jo å være der, så...
Vi kan vel egentlig starte helt fra begynnelsen.
Hvor møtte du Alex første gang?
Jeg jobbet i en liten butikk.
Alex kom inn, og han var en sånn ung sprudlende fyr.
Jeg kan huske jeg så ham og tenkte:
"Hvem er det der? Sjekk all energien til den fyren."
Med det bustete lange håret, skikkelig tulling.
Jeg liksom: "Herregud, den fyren er som...
tatt ut av en drøm."
Jeg var helt betatt.
Men han var klatrer.
Så jeg tenkte aldri at det skulle bli oss.
Dette kunne bli en morsom flørt.
Det kunne bli et lite eventyr med den fyren.
Og vi levde slik i noen år.
Men da han spurte om vi skulle gifte oss,
ble jeg liksom som en stor geléklump
og sa "ja" på stedet.
For jeg følte: "Jeg kan ikke leve et liv uten deg."
Kom igjen.
Hva tenkte du om ham første gang du traff ham?
Jeg har aldri truffet noen som Alex.
Jeg har mange minner om isklatring med Jenni...
JENNI SIN VENN
... for det var alltid skummelt.
Takk, bror. Se levende ut.
Det er gøy.
Han hadde grenseløst med energi. Utrolig mye energi.
Han hadde bare dette behovet for å leve livet helt ut.
Ok, nå vil jeg virkelig ha det.
Vi levde i denne dødsangsten for at telefonen skulle ringe
og det var Alex som ville ut om morgenen.
Jeg husker en gang jeg tok telefonen og han var helt...
KLATREPARTNER
Jeg sa bare "Hallo?" og han sa:
"Hei Bill, det er Alex.
"Kan du være hos meg klokken 04.00?
"Klokken 04.00? Ja, vi sees." Klikk.
Vi ble virkelig gode venner.
KLATREPARTNER
Det var fordi jeg sa ja hele tiden.
Men jeg var bare en helt vanlig klatrer.
Vel, hva sier du? Skal vi kjøre?
Det blir ikke noe mindre.
Men Alex sa bare: "Å, ikke noe å bry seg om. Det går bra."
-Glad! -Vet det.
Jeg kan dytte bort bagen for deg,
men filmen blir antakelig bedre hvis jeg ikke gjør det.
-Ok. -Har du det gøy?
Så livet hans den gangen var kanskje litt uforsvarlig?
-Vel, så... -Så du...
-Og vel... -Så du ham slik?
Ja, for så vidt.
Ja, vi gjorde det.
Men hvis du så hvor mye Alex trente,
er farene han utsatte seg for mindre enn man skulle tro.
Hva med å etablere familie?
Alex var vel redd for å miste friheten til å klatre så mye.
Så vi var sammen i sju år før...
vi bestemte oss for å sette dere til verden.
Men som alle nye fedre, hvis du var tilstede ved fødselen...
blir du bare slått ut.
Han bar dere alle i de store, lange armene sine.
Hendene hans var så store at når han la hånden sin mot min sånn,
kunne han knytte fingrene sånn rundt mine.
Du var en blond gærning. Vi bare omtalte deg som Mad Max.
Herr Trøbbel.
Du var ganske tidlig ute. Du kunne snakke før du kunne gå.
GRATULERER MED DAGEN MAX!
Og så tok vi alle disse store, voksne beslutningene.
Han skulle jobbe for dette oljeselskapet.
Og vi hadde akkurat kjøpt dette huset, og vi trodde vi skulle bli her.
Men så...
...fikk han en jobb på Everest.
Det var ganske irriterende fordi han ønsket å si opp jobben.
Men han skulle tjene masse penger.
Så jeg sa bare: "Ja, kjør på."
-Oppfordret du ham? -Ja.
Han var en villstyring.
Vet du? Det var umulig å holde styr på ham.
Og det likte jeg egentlig.
Og jeg husker jeg fikk en telefon fra NBC News,
"Mannen din har nettopp blitt den 40. amerikaneren
på toppen av Mount Everest. Hva tenker du om det?"
Og du ble to den samme uken.
Jeg var virkelig heldig på Everest, å være der oppe helt alene.
Det var helt fantastisk og...
det var bare en fredfull, fantastisk følelse.
Tror du at klatringen kom først hos ham?
Oi, jeg vet ikke...
Jeg vil si at han hadde et ustoppelig behov
for fysisk aktivitet.
Og han bare måtte gjøre det. Så gjør det at dere blir nummer to?
Det betyr ikke at han ikke virkelig elsket dere,
det gjorde han virkelig.
Jeg tror en ting som virkelig har hjulpet meg
er motet blandet med nok erfaring...
til å kjenne grensen.
Ja, la oss gjøre det.
Husker du første gang du traff Alex?
Ja.
Jepp.
Vi kjente hverandre gjennom omtale.
Men Alex var mer anerkjent enn meg. Så da han flyttet til byen...
var jeg ikke kongen lenger.
Men han var kul.
Begge våknet om morgenen og så var det bare, "la oss dra og klatre."
Det er som når en hund våkner og så bare,
"Vi må ut å leke og kaste pinne.
"Ikke om 15 minutter. Nå."
Hvis du skal klatre med Alex, må du kunne håndtere oppgaven.
Og Conrad var en av de få som kunne det.
Hvor raskt og vanskelig kan vi klatre en rute?
Og hvor gæren er du egentlig?
Conrad og Alex...
...ble partnere.
Ok, Conrad. Send den.
Men Conrad ble den sterke nummer to-mannen.
Vår fryktløse leder, Alex Lowe.
Nå skjer det!
Power glide!
Du kunne ikke unngå å høre om Conrad og Alex hvis du drev med klatring.
De var den dynamiske duoen, på mange måter ikoniske...
KLATRER/REGISSØR
...som du tenker om superhelter.
Hvordan kom de dit? Hvordan klarte de det?
De gjorde ting så ekstremt at de som ikke klatret
visste hvem de var.
DRONNING MAUDS LAND EKSTREME MESTERE
Plutselig tok klatring av.
Bedrifter begynte å bruke
atleter i reklamen.
The North Face hadde skikkelige kontrakter, og plutselig...
"Virkelig?
"Virkelig? Kontrakt?"
Plutselig var du profesjonell.
Som profesjonell vil du...
...flytte grenser.
Og selv om vi ikke var biologiske brødre...
var vi virkelig brødre med den samme lidenskapen.
Begge ville gjøre mer.
FJELLKLATRER
Du fortsetter å gjøre dette, og du er far.
Tenker du noen gang at det er litt egoistisk
-å dra på disse eventyrene? -Jeg sliter litt med det.
Men mange forbinder det spørsmålet med
med den iboende risikoen, og for meg
er det risiko i alt vi gjør i livet,
og du må bare velge risiko.
På den tiden, var han en av de få som hadde familie?
Absolutt. I klatrermiljøet var det helt uvanlig. Det var sånn,
"Hei, har du barn? Du er... Hvordan kan du ha barn?
"Du må være ansvarlig og voksen or å ha barn."
Gratulerer med dagen, Sam.
Gratulerer med dagen, kjære Sam.
Gratulerer med dagen
Det var utfordrende å oppdra barn...
...veldig ofte helt alene.
Jeg kunne bli sint på ham. Jeg kunne si: "Du er for mye borte.
"Vi har disse barna, og de trenger en far.
"De elsker deg. Jeg vil at du skal være mer her."
Da Isaac kom til verden, ble det enda vanskeligere.
Hvor mye i løpet av 12 måneder mener du at du er borte?
Det burde du spørre Jennifer om.
Og hva gjør hun?
Hun er kunstner. Hun maler og selger arbeidene sine.
Er det vanskelig? Eller er det noe som har utviklet seg,
og det fungerer bra?
Nei, det er vanskelig. Vi må gjøre mange kompromisser.
Av og til var det vanskelig å både være kunstner og en god mor.
Vet du, Alex kalte din mor St. Jennifer.
Hun var godt kjent med friluftslivet, men først og fremst måtte hun
holde ut med reisingen til Alex.
Alex var litt misunnelig på Conrad.
Fordi har var singel og fri. Han hadde ikke kone,
så han kunne stikke av gårde på ekspedisjon uten å tenke på noe.
Hvis han ikke fikk gjøre sin greie...
kunne han bli helt uutholdelig.
Særlig hvis han følte seg som et dyr i bur.
Han ble frustrert. Han var utålmodig. Og han kunne eksplodere.
Han kunne skrike til deg, og du kunne bli redd.
Alex var ikke perfekt.
Han var ikke perfekt.
Snakket du noen gang med ham om å balansere det å ha familie
og være klatrer?
Ja da.
Han slet med det.
Han skrev brev på mange sider.
Han gikk alltid i seg selv.
Han følte liksom, får vi det bedre hver for oss,
og vi kunne finne en annen til å ta hans plass?
Stille natt...
Du var eldst, og du kjente ham
bedre enn brødrene dine.
Da Alex dro, var du den som var mest klar over...
...mest klar over hva døden betydde.
...er født
Jesus Frelseren er født
DRONNING MAUDS LAND, ANTARKTIS
Ja, det begynner å ligne veldig på jul
Uansett hvor jeg går
Det er den eneste strofen jeg kan.
GOD JUL
"God jul, pappa, vi tenker på deg på denne spesielle dagen.
"Vi savner deg. Vi sender hilsninger med dette kortet.
"Hver og en av guttene har skrevet et brev som du finner vedlagt."
Les hva de sier.
Max sa...
"God jul, pappa. Jeg savner deg. Kom hjem, sønn."
Jeg tror jeg oversetter til "snart." "Og la oss spille "fitl"...
sammen. Og la oss spille biljard. Hilsen Max. Til pappa."
Ok. Takk, Max.
Ganske sprøtt sted å feire jul.
Langt unna disse folka.
Vi intervjuer Max.
Og første spørsmålet er å si oss
hvorfor det er spesielt å klatre i Antarktis.
For meg er Antarktis den siste virkelige villmarken
på jorda. Du vet du er alene.
Det er det nærmeste jeg kommer i hele mitt liv
å være på en annen planet.
Men det blir stadig vanskeligere med årene.
Det skyldes mye familien min.
Og det største kampen...
Jeg har sittet mange år fast i telt før jeg fikk familie.
Det var ikke så farlig. Vi hadde jo masse bøker å lese,
og det var lett å vente.
Men det er ikke så lett å vente lenger.
Hvis jeg ikke beveger meg mot målet...
av denne turen og dra tilbake til barna mine,
da er det tøft, for jeg skulle ønske jeg var med dem.
Nå Max, la oss snakke om dette.
Hva tenker du på?
Ingenting.
Nei vel. Men hva skal vi gjøre i dag?
-Gå på ski. -Ok. Hva spiser du, Isaac?
Er det sånt skiløpere spiser til frokost? Så, Sam.
Si meg, liker du å gå på ski?
-Ski! -Ja.
Hvor mye liker du ski?
En million dager.
Er ikke det for lenge?
Liker dere å være med i film?
Ja.
-Kjører du fort på ski? -Ja.
Kjører du kjempefort?
-Ja. -Kjører du over store kuler?
-Nei. -Nei.
Kult.
Og hvis du skulle beskrive ham for noen, hvordan ville du gjort det?
Jeg vet ikke, faktisk...
kan jeg bare beskrive det han gjorde. Jeg har ikke...
noe klart minne av ham.
Kom igjen, kompis. Sånn ja.
Du er kjempeflink.
-En av dine gutter der oppe? -Ja.
Bare lager litt skifilm.
Bare for å gjøre dem flaue når de blir eldre.
Hva kaller du dette, Max?
Rompesklie!
-Det er jo ganske spennende. -Ja.
Husker du noe om Alex?
Egentlig ikke. Nei.
Nå føles dette som...
...en slags...
...drøm, liksom.
Er du glad for å se pappa?
-Ja. -Kan du gi meg en stor klem?
Tror du livene våre hadde vært helt annerledes?
Hvis Alex ikke hadde dødd?
Jeg tenker mye på ham.
Vi har alle en glorifisert idé om hvem Alex var.
Og at han var en slags Supermann.
Av og til er det lett å tenke at...
jeg kunne vært en bedre person...
i et annet liv et sted eller...
Jeg vet ikke.
Hjemreise. Hva med det?
Masse slitne skiløpere.
-Er du trøtt, Max? -Ja.
-Å ja? Har du kjørt fort?
-Ja. -Skummelt. Hva med denne fyren?
Tror du han er ferdig?
Hei Sam, er du helt ferdig?
Godt gjort, folkens.
Jeg har noen ganske herlige skivenner.
Ja.
Husker du siste gangen han kom hjem?
Så vidt.
-Blås! -Blås!
Kom igjen, kompis!
North Face planla en tur...
...til Shishapangma i Tibet.
Men han tvilte og han var liksom:
"Herregud, det føles som jeg nettopp kom hjem.
"Kanskje jeg skulle stå over denne turen."
EXUM FJELLGUIDER OG KLATRESKOLE
Så dere dro for å klatre sammen.
"Vi skal klatre the Grand." Dere gledet dere virkelig.
Og det var på den turen...
at dere virkelig ble nære venner.
Husker du det?
-Litt. -Litt?
Du må huske litt av det, for du blir litt rørt.
-Ja. -Ja. Det var da han spurte meg
om han burde dra til Shishapangma eller ikke.
Jeg vet det.
Og hva sa du?
Jeg tror jeg sa...
...at jeg forstår. Jeg skjønte at han måtte.
Det var det han gjorde.
-Det var jobben hans. -Ja.
Ja.
Det har jeg fortalt meg selv så mange ganger med årene.
Jeg vet det, det er...
...vanskelige minner, ikke sant?
Vel...
Jeg har mine egne.
THE NORTH FACE EKSTREME EKSPEDISJONER MT. EVEREST
Du visste hva du så etter?
Ja.
Sånt som Shishapangma. Vi kalte det Shish.
Det der ser kjent ut.
-Her er det. Her. -Ja, dette er greiene, kompis.
ABC MORGENEN ETTER ULYKKEN
Dette er brutalt, men det er...
Conrad's intervju. Dette er intenst.
FILMSKAPER 1999 SHISHAPANGMA EKSPEDISJONEN
Ja, jeg er nysgjerrig på om det er noe mer bak...
Ja, hva er det der, som vi allerede vet.
Ja, dette kommer ikke til å bli morsomt, Max.
Klare?
Lyden går. Og kjør.
Ok.
HIMALAYA I TIBET SEPTEMBER 1999
Hva skjedde?
Aner ikke.
-Så ut som fugler. -Ja.
Å stå på ski sørveggen av Shishapangma, det var målet.
En ganske vill...
...og sprø ting å gjøre.
Det er masse risker vi ikke vet noe om.
Det er alltid været, og været er sjef i disse fjellene.
Blir det mer snø i rennen? Og er snøen ustabil der?
Er det et svakt snølag?
Tar vi unødvendige sjanser her?
Å, ja!
Hva er dette for et sted?
Dette er B.C. Dette er nirvana.
Hvor vi skal henge...
og bare nyte fjellene.
Herlig å være her sammen med deg.
Det er her jeg blomstrer.
-Ja. -Jeg har det alltid fint her
-i denne høyden. Det er... -Jepp.
FOTOGRAF
Jo, jeg har faktisk ansiktshår. Ikke mye, men litt.
Betrodde han deg mye?
Han og jeg delte telt på den turen.
Han skjønte at dette var én tur for mye.
Og at alle ekspedisjonene gikk ut over familien hans.
Han ville være der for deg.
Han sa du ville dra til Disneyland.
Og heller det enn å klatre.
"Dette er noe barna vil. Jeg må høre på barna."
Og det ville han gjøre.
Fikk dere mye snø?
Ja, det er masse snø her selv i varmen.
KLATRER
-Det er mange ras. -Å ja? Det er bare
-bare pudder eller flat... -Litt pudder nå fra i natt.
-Ja? -I går kveld gikk det...
-noen ras. -Fantastisk.
-Så, sent på dagen? -Hvor?
Informasjon samlet, det kan bli stygt om ettermiddagen her oppe.
Gå tidlig.
Tidlig er best.
-Ja. -Vanligvis ja.
Ok.
Yo!
Ser ut som det blir en pudder-dag.
Og på denne snøfulle morgenen, ga Gud oss latte.
Herlig.
Kan du beskrive den dagen i detalj?
Ja vel.
Vi snakket om at det skulle være en hviledag.
Ok, latte, Andrew.
Men det var en energi for å gjøre noe.
Grazie.
Herlig på en morgen med snø. Herlig på en herlig morgen.
Og...
vi så opp, og så at det hadde...
blitt utløst et ras.
Akkurat da tenkte vi med den delen av hjernen
som sier hvordan du skal overleve.
Så David og Alex dro i en retning, og jeg i en annen.
Snøen tok meg igjen.
Jeg tenkte: "I dag skal jeg dø.
"Nå kommer døden."
Her.
Conrad, kanskje du kan fortelle oss om...
hvordan du fikk de kuttene i hodet.
Sånn.
-Ja. -Jeg løp fra et ras.
Men to andre gjorde det ikke.
-David Bridges og Alex Lowe. -Er det dem?
Det er en milliards sjanse for at de karene klarte
å krabbe ut av snømassene. Men du vet aldri.
Ja.
Og...
uten skredsøker,
kan du bare håpe på en hanske eller en fot som stikker fram.
Ja.
Jeg vet ikke.
Der hvor de klumpene er,
er det dit de løp?
-Er det der dere var? -Ja.
De var der hvor klumpene er.
De er ikke...
Ser du at det kommer der?
-Mere svingninger, karer. -Herregud.
Hva gjør vi her oppe? Dette er idiotisk.
Det raser jo overalt.
Jeg bare håper det gikk fort for de karene.
Men kjenner du Alex, forventer du at han...
...holder opp en hånd eller noe.
Det er så skummelt...
å tenke på at to venner ligger begravd der oppe.
Du føler deg så hjelpeløs etter at det skjedde.
Du bare sto der og... "Alex!"
Og denne skumle intense stillheten.
Vel, det er...
Hva ellers er det på den?
Det er bare mer av det samme.
Vel, takk for at filmet det.
Jeg beklager.
Det var morgen.
Jeg hadde akkurat kjørt deg og Sam til skolen.
Jeg kom hjem med Isaac. Kanskje han var i vognen.
Og telefonen ringte.
Først var det så dårlig linje
så jeg trodde det var Alex.
Jeg sa: "Alex?"
Men så ble lyden bedre og jeg hørte
stemmen til Andrew, og den skalv.
Og...
...han fortalte at det hadde gått et ras, og...
"Jeg beklager virkelig, men Alex er begravet."
Og jeg snakket med Jennifer, og det var...
"De er borte."
Jeg husker fortsatt hvordan Conrad sa: "Jennifer,"
for hun sa...
"Du drar opp dit, og du henter ham. Du finner ham."
KTVM Station 42, dette er nyhetene kl. seks.
Søket etter fjellklatreren Alex Lowe har blitt avsluttet.
Kroppen til den legendariske klatreren vil forbli begravet
under et skred i Himalaya. 40-åringen fra Bozeman
og kameramann David Bridges er antatt omkommet.
Alle her på Shishapangma ekspedisjonen
er dypt preget av tapet.
To fantastiske mennesker er borte.
Og fra mitt ståsted, med Alex som en av mine beste venner,
går tankene til hans kone Jennifer,
og deres tre sønner.
Max, Sam, og Isaac.
Dette er Conrad som avslutter. Takk.
Visste du om de var døde?
Ja.
Ja, det var... noe endelig ved det.
De første dagene holdt jeg fast ved håpet
at han bare var i raset og ville grave seg ut.
For han var jo Supermann.
Jeg husker hvor grusomt det var å gå ut på verandaen...
og se overskriften i avisen.
"Alex Lowe, død."
For da ble det enda mer virkelig.
Isaac var bare tre.
Jeg gråt mer rundt ham fordi jeg trodde han ikke skjønte.
Og så, da han kom bort til meg og sa: "Mamma, du trenger ikke gråte mer.
"Du kan slutte å gråte, mamma, det går bra." Og han var tre.
Så det var det tøffeste... Det var den vanskeligste delen.
Jeg prøvde å ikke gråte foran barna, så...
jeg gråt i dusjen.
Jeg var nede på kontoret
før vi hadde ryddet ut tingene hans, og da jeg så meg rundt,
tenkte jeg: "Jeg kommer aldri til å se...
"faren min igjen."
Og jeg tror det var første gangen
at jeg faktisk gråt over det.
Husker du hvordan du følte deg?
Ja. Redd.
Trist. Forvirret.
Jeg kan huske Sammy sa...
"Kanskje vi kan finne kroppen hans og klone ham...
og få ham tilbake."
Begravelsen var ganske kort tid etter ulykken.
En liten ... en yak-bjelle fra vår siste utstilling.
Omtrent en uke senere.
Og helst ville jeg ikke vente.
Han var så stolt av sønnene sine.
Og elsket dem høyt.
Selv om han kjempet med å være en far og en klatrer samtidig.
Han fortalte alltid at kjærligheten til familien
var hans største i livet, og det tror jeg på.
Jeg husker ikke en gang.
Takk.
Føler at jeg kanskje blokkerte det.
Virket jeg annerledes?
Du pleide å gå og sette deg på taket.
Jeg tror du gikk dit og gråt og tenkte over ting.
Men du følte at du kanskje måtte være den lille mannen i huset.
-Oi, har en. -Ute på midten?
Så du ble litt beskyttende overfor meg...
og beskyttende mot brødrene dine.
Og jeg tror at du fortsatt trodde at han kunne komme tilbake.
Du klynget deg til håpet.
Ja, her er dette...
maleriet som Alex malte til meg...
mens han var på Shishapangma til bursdagen min.
Og han hadde sendt det fra basecamp.
Så jeg fikk det i posten etter skredet.
GRATULERER MED DAGEN, MAX
Så... da jeg fikk...
brevet fra ham, antok jeg at han hadde sendt det etter
at han skulle være død.
Så det måtte jo bety at han var i live.
Og det var som om jeg var frosset...
sammen med Alex.
Skredet som begravet og
mulig drepte en av verdens beste,
40-år gamle Alex Lowe.
En kjendis blant fjellklatrere,
den klareste stjernen.
Et bilde som viser Alex som jobber seg opp på fjellet
med en nedkjølt og skadet klatrer på ryggen.
I en annen tid kunne han vært Marco Polo.
Han er typen menneske som bare dukker opp hvert 100 år.
Lowe var gift og far til tre gutter.
VENNENE HANS ER BORTE.
HANS LIV ER SOM EN TV-SERIE. KARRIERMANN.
PRISEN Å VÆRE CONRAD ANKER.
Det skulle vært meg.
SISTE MANN IGJEN
Skyldfølelsen til overlevende er tung.
Det verste er at du får mange...
...veldig...
...usunne tanker som...
-Jeg tror at... -Hva da?
Du vil ta livet ditt. Og det er bare...
Du ser på deg selv som...
mindreverdig i forhold til den andre...
Den andre...
Personen som døde.
Jeg følte meg så trist, for det han ville gjøre for deg
som far, ville aldri skje.
Hva kunne jeg gjøre for Alex?
Hva kunne jeg gjøre for ham, hva kunne det være?
Fylte opp...
Toyota Tercel-en...
og kjørte ut til Montana til jul.
Og jeg var sammen med dere i julen.
Jeg husker Conrad kom til huset vårt.
Jeg bare så på ham, og han klarte nesten ikke å holde seg.
Fra det øyeblikket jeg så ham, jeg... og ga ham en klem,
sa han: "Jeg skal til Disneyland sammen med dere.
Det er det Alex ville, og jeg vil være der sammen med dere."
Det var fantastisk!
Du blir kastet rundt i den der.
Å være sammen med ham, føltes som å være tett på Alex.
Jeg bare følte meg ekstremt komfortabel.
Hva husker du av det?
Jeg huske at det var...
...beroligende å ha ham der, som å ha to foreldre igjen.
IS-SJØEN
Sam kom, og han spurte:
"Vil du bli pappaen vår?"
"Dette hadde vært flott." Og Jenni ble helt...
Men ja, det var...
Jenni og jeg...
...tenkte nok på det, men vi hadde ikke...
snakket om det på...
...det tidspunktet.
Du vet aldri hva som kommer rundt neste sving.
Når begynte du å se på mamma som noe mer enn en venn?
Ja...
Husker du første gang du tenkte på ham på en romantisk måte?
Ja.
Da han kom på besøk her...
visste jeg at vi begge hadde fått følelser for hverandre.
Men vi snakket aldri om det.
Ble du overrasket?
Egentlig ikke...
Jeg tror vi begge skjønte hva som skjedde.
Vi bare lot det skje.
Spenningen bygde seg vel opp, og vi...
lot spenningen ta oss.
Tre måneder etter skredet...
begynte kjærligheten å blomstre.
Måtte være vanskelig for deg, ikke sant? Sinne, sorg, alt det der?
Jeg tror det er alt det alle føler, ikke sant?
Når du mister en du elsker.
Sjokk, gru, ikke sant?
Du vil ikke tro det.
Det er noe som er uskrevet...
Hvis en av de andre...
klarer seg gjennom noe, vil du gjerne hjelpe.
Og du vil ikke nøle med å ta en telefon
og si: "Conrad, jeg trenger din hjelp."
Jeg har allerede tatt den mange ganger.
Han har vært der.
Dette er et brev fra Alex når han henger i veggen. "Kjære Jenni,
"de små forglemmegei-ene blomstrer hver dag.
"Tror du at du kan komme med en idé til et maleri
"som binder sammen disse blomstene
"og vår kjærlighet?"
-Det er signert, "Evig kjærlighet, Alex." -Jeg vet det.
Jeg kan fortsatt føle den kjærligheten.
Tenkte du på...
...alvoret i situasjonen?
Det var kjærlighet. Vi var forelsket, og...
Jeg mener, du...
bretter ikke ut regnearket, og ser på balansen,
på fordeler og ulemper. Vi var forelsket.
Jeg husker jeg så dere kysse en gang.
Det husker jeg.
Først var du sint på meg. "Mamma, hvordan kan du elske en annen?"
Du aksepterte ikke Conrad som brødrene dine.
Du var mer: "Hva er dette? Tenk om pappa kommer tilbake?"
Du var fast bestemt på at han ikke var død.
Men det var delvis en godkjenning av min kjærlighet til Alex.
Jeg skal ikke la den tragiske slutten på de årene med ham...
hindre meg i å elske en annen.
Det er det verdt.
Hvordan da?
-Hvordan? Er det verd å elske noen? -Jeg bare kan ikke...
Jeg kan ikke tenke meg...
at i kjølvannet av noe så grusomt....
kom du så raskt ut av det på den måten du gjorde.
Jeg hadde tre barn, og...
det føltes som om livet raste av gårde.
Så jeg følte jeg måtte ta en avgjørelse,
og bare gjøre noe som måtte gjøres.
Det føltes som jeg ikke hadde tid til å vente.
Det var ikke tid til å sitte og gruble, Max.
Jeg bare handlet.
Og jeg sa til ham: "Det er ikke bare meg,
"de tre små guttene vil også elske ham."
Og han sa: "Jeg er med."
Så flyttet han opp hit til Bozeman ett år etter at Alex døde.
Hvordan var det å fysisk ta plassen i huset
som hadde vært Alex sin plass?
Vel...
Det føltes riktig. Det var ikke noe påtvunget, det var...
en...
...naturlig...
utvikling.
TATT PÅ FERSKEN!
Det var nesten som en sømløs overgang av det jeg husket.
Og så var en kort periode
å akseptere Conrad som en farsfigur og...
Men...
...jeg føler at vi klarte det ganske fort.
Hvorfor tror du at vi aksepterte ham så fort?
Jeg husker det som om det bare var...
et lys ble slukket og et annet ble tent.
-Skjønner? -Ja.
Jeg vet ikke. Det er rart å tenke på.
Tenkte du noen gang på hva Alex ville tenkt?
EXUM FJELLFØRERE OG KLATRESKOLE
Å ja.
Mange ganger. Jeg drømte mye om Alex...
...at han kom tilbake, ikke sant?
At Alex faktisk kom, og det var som...
"Hva i helvete? Conrad er her."
Og Conrad hadde også slike drømmer.
Ja.
Jeg vil filme.
-Vil du? -Ja.
Hvor er vi?
-Italia. -Og hva gjør vi her?
-Er i bryllup. -Hvem gifter seg?
-Du og mamma. -Wow.
Jeg tenker ikke på det som bryllupet til bare meg og Conrad,
Jeg tenker på det som vårt bryllup...
med dere gutter også.
Vi er samlet her til denne gledelige stunden for å feire at
livene til Jennifer Lowe og Conrad Anker skal forenes.
Hva sa de som ikke likte det?
Det var folk som var ganske slemme og sa stygge ting.
Her på dette stedet som Jenni og Conrad
har valgt som stedet å holde sitt bryllup...
"Det var for tidlig, det gikk for fort, og det var...
"Det vil ikke vare."
Conrad...
du kom inn i livet mitt da jeg desperat trengte...
å vite at jeg kunne elske igjen.
"Det er bare en flørt, Hvorfor påfører han den smerten....
"på dem, og barna, for har han kommer til å gå fra dem."
I dag gir jeg deg...
en ektemann...
far til dine sønner, en far til Alex sine flotte sønner...
og ditt vennskap, og din evige kjærlighet.
"Hadde de et forhold før Alex døde?"
Det var slik ondskap, men...
samme kan det være.
I kraften av deres egen kjærlighet, erklærer jeg dere for gift.
Det føltes godt.
Bedre enn godt, det føltes som et mirakel.
Smil!
-Smil! -Se på de ansiktsuttrykkene.
Vi så utover havet...
...og startet livet på nytt.
Godt jobba, Sam.
Alex gjorde grunnlaget, og vi skal gjøre resten.
Folkens, vær forsiktig.
Jenni!
Hvordan går et med demningen, Max?
Er det den beste leira du har hatt?
Har dere sovet godt?
På en måte er eventyret over.
Det er en sånn slutt som folk liker.
En sånn slutt som jeg liker.
Selv om jeg liker tanken på å klatre på ryggen til en drage
og fly av gårde, også.
Det første først, jeg skal lage en eplekake og to gresskar.
-Så... -Vi kan lage et matprogram
med denne ekstrafilmen, mamma.
-Du kan holde håret mitt bakover, kjære. -Ja, det henger ned.
Jeg glemte visst det.
-Du kan ta hodet bakover. -Ok.
Sånn ja. Nå er det bra.
Og i utgangspunktet var han sånn,
"Jeg er ferdig med store fjell, jeg drar ikke tilbake.
Det er ikke verd det.
All den smerten det har påført livet ditt og familien din."
Så han hadde det øyeblikket,
men selvsagt, etter...
litt tid, ropte fjellene på ham igjen.
Det er føden til sjelen hans.
Det kan jeg skjønne.
Det er kult.
Hva følte du da Conrad fortsatte å klatre?
Tenkte det er som med Alex på mange måter. Kunne...
...bare ikke slutte å gjøre det han elsket.
Var du redd for at han også skulle dø?
Ja, absolutt.
Hadde noen øyeblikk da jeg tenkte hvordan det ville bli
hvis han også døde på en ekspedisjon, og...
det er ikke en morsom tanke.
Husker du da han adopterte oss?
Ja.
Issac og jeg fikk nye navn, og mamma.
Men dere beholdt Lowe som etternavn.
Ja, jeg vet ikke hvorfor, det bare ble sånn.
Ja.
Jeg vet ikke helt hvorfor jeg gjorde det heller.
FARSDAG 18. JUNI 2017
Skal vi flytte noen av disse fra den varme siden?
-Ja. -Er de mest saftige?
Kaller du Alex eller Conrad for "pappa"?
Jeg kaller Conrad "pappa."
Når jeg snakker om Alex, sier jeg bare Alex.
Conrad er den eneste faren jeg kjenner.
-Se på Sammy. -Ja.
Sammy bodde liksom i en hatt i fire år.
Han tok den aldri av. Se på teksten.
"Jeg elsker deg, jeg synes du er spesiell, fordi du elsker alle oss."
"Hilsen Sam."
På alle måter er Conrad faren vår.
-Dette er kjempefint. -Jeg henter det.
Kanskje mindre for deg for du hadde fire flere år
sammen med Alex.
Der er Max.
Tror du Conrad var klar over den sammenligningen?
Ja.
Jeg vet ha tenker på det. Vi har snakket mye om det.
"Kjære Conrad, jeg er evig takknemlig for at du valgte å være...
"far for guttene våre."
TAKK TIL SUPER-FAR
"Mange fine minner sammen
"binder familien vår sammen og kjærligheten vi deler.
"Takk og god farsdag. Jenni."
Du er best.
Bare å bo i dette huset, gifte seg med hans enke, oppfostre guttene.
Folk kommer bort til meg og kaller meg Alex.
Jeg som lever i den skyggen, og...
bare...
lever i den skyggen og gjør så godt jeg kan.
Du er min sønn.
Jeg har ingen annen familie. Dette er familien min.
Og Alex døde.
Og han er borte. Og jeg vet det, for jeg var der.
Vi ble en familie...
...på grunn av den slutten.
Og Alex kom ikke tilbake.
TIBETANSK HIMALAYA APRIL 2016
I 2016 var jeg på sørsiden av Shishapangma.
Det var en nydelig dag, blå himmel.
I de fjerne kunne du se de neste sju 6000-meters toppene,
på rekke og rad.
Og alle fargene du ser er...
KLATRER
..naturlige farger. Så alt er malt hvitt,
sort, brunt, steinfarger.
Og så er det slike fargede flekker...
som stikker ut av snøen.
Som ting du kan se, hvis du beveger deg mye i dette miljøet,
som...
gjør deg oppmerksom, for de hører ikke hjemme der.
Conrad og jeg hadde akkurat feiret jubileet vårt.
Og...
Conrad fikk en telefon, og det var David Goettler.
Og jeg kunne se på ansiktet hans at det var noe alvorlig.
Men han la på og sa til meg...
"David Goettler har funnet kroppene deres. Det må være dem."
Seksten år etter at de ble begravd i et skred,
har kroppene til fjellklatreren Alex Lowe og fotograf David Bridges
blitt funnet på et fjell i Tibet.
Hva gikk gjennom hodet ditt da?
Det var som han ble levende igjen. Han dukket jo opp, ikke sant?
Jo.
En helt uvirkelig følelse, som...
"Hvordan vil det være å se ham...
...etter 17 år?"
Omgitt av den mest fantastiske utsikten.
Men også farget av...
...grunnen til at du er her.
På en måte hatet jeg Tibet.
Men å se det i virkeligheten...
...da skjønte jeg hvorfor Alex elsket det.
Jeg var ikke...
...sint på fjellene lenger.
Jeg hater å gå opp den.
Så husker du at dere falt ned på en av sidene?
Eller ble dere bare på det høyeste punktet i terrenget?
Hvis vi faller ned dit...
Jeg tok feil av alt sammen.
ALEX LOWE 24/12-58 – 5/10-99 FAR BROR
Vekten av... overleverens skyldfølelse...
selvransakelsen, tvilen.
Hvorfor en annen og ikke en selv?
Alle disse spørsmålene kom tilbake.
Hvor langt er det til dem?
-5,22 km. -Vi bør gå.
Ja, noe er ikke...
Det er på den andre siden av det fjellet.
Ja.
Ok, vi må komme oss videre.
Jeg ble hengende etter, fordi...
Jeg visst ikke om jeg kunne gå opp og...
...se ham ennå.
De kom ned med bårene.
Du så dem komme ned.
Ja.
-Hei, Max. -Hei
Rolig nå.
Bare å vite at han lå i den bagen etter alle disse årene.
Selv ikke etter 17 år var kroppene deres deformert.
Vesten hans var revet i stykker.
-Ok. -Sjekk merkene på brystet.
Hodet hans lå sånn, ned.
Og jeg visste, fra skredkurs,
at det var skredposisjonen. Så jeg skjønte at
han var antakelig i live, og ble begravet i raset
og kvalt.
Det var antakelig ikke øyeblikkelig.
Men heller noen minutter.
Men gifteringen hans var presset mot hjertet hans.
Og jeg tok ut armen hans.
Og tok gifteringen av fingeren hans.
Den samme ringen som jeg hadde satt på mange år tidligere.
Og det var vanskelig.
Men jeg ville beholde den ringen.
Så jeg tok den i hånden og la hånden min i hans.
Fingrene hans foldet seg rundt mine slik.
Men i løpet av 17 år hadde hånden hans skrumpet...
til samme størrelse som min.
Men det var...
fortsatt hans hånd, og jeg kunne klemme...
hånden hans som vi gjorde tidligere i livet, og ta farvel.
Du tror aldri at du må konfrontere...
...kroppen til din helt...
...på den måten.
Oppfatningen av denne Supermann-figuren smuldret liksom opp.
Han er bare en mann.
Det er antakelig ingenting inni der.
Jeg vet ikke, det har en minnebrikke.
Har du prøvd å rense den litt?
Ja.
Han satte navnet sitt og adressen på alt.
-Ja. -Ja, Conrad gjør også det.
Vel, når du reiser,
må du sørge for å få ting tilbake.
Ja.
Vel, sannhetens øyeblikk.
-Der er det. -Wow.
Det ble lastet opp.
Max.
Ja, bursdagskortet. Jeg husker han gjorde det.
Wow, det var det siste.
Er det ikke vakkert her?
"God morgen, Max.
"Jeg skal spise frokost i tehuset til sherpaene,
"men jeg tenker på dere som våkner opp hjemme.
"Og kanskje har pannekaker eller vafler med mamma.
"Det er mange gutter på deres alder her i landsbyen
"som heter Namche Bazaar."
"De aker på plastkasser.
"Jeg skal på tur mot Everest etter frokost."
"Hva skal du gjøre?
"Jeg savner deg."
"Jeg elsker deg. Jeg gleder meg til å komme hjem
"og være sammen med deg. Ha en fin dag.
-"Hilsen pappa." -Her er et brev fra 1993.
"I går kveld var det fullmåne og den lyste opp
"så jeg tenkte på hvor mye jeg elsker deg
"da jeg så på månen.
"Og jeg håper du kan se den, så du vet at jeg elsker deg."
Han pleide å synge denne lille sangen, husker du det?
-Ja. -Kan du synge den?
Jeg ser månen, og månen ser meg Månen ser noen som jeg gjerne vil se
En av de sprøeste tingene ved det hele for meg
er å få alt dette.
Men du vet at det var Conrad som ville samle på alt etter Alex.
Conrad har virkelig holdt seg tett til ham,
på en måte enda mer enn meg i alle disse årene.
Dette er fra Conrad.
Få se.
"Kjære Jenni, jeg håper alt er bra med deg.
"Det er knapt et øyeblikk...
"hvor jeg ikke tenker på dere fire.
"Av og til er det vanskelig for meg.
"Jeg gråter meg i søvn, og våkner av at tenner gnisser
"med mørke tanker i hodet.
"Jeg samler krefter ved å vite at dere er der.
"Du og guttene er de jeg vil hjelpe og støtte.
"Å være der for guttene når de vokser og blir små menn...
"og så menn, er noe jeg håper å oppleve."
Dette var...
bare en måned etter at Alex døde.
Og han gjorde det.
Det gjør at jeg forstår.
Det gjør også at jeg vil vise ham hvor mye...
vi elsker ham.
Og du også, mamma.
Vent, denne hånden. Sånn er det.
Jepp, og dine hender er som hans, lange.
Og jeg håper det vil hjelpe deg å akseptere
at du kan miste noen...
...og fortsatt elske en annen.
Alex er heldig...
Å ja.
...fordi hans beste venn...
Knyt den hardt.
-...som elsket ham... -Sånn.
...forelsket seg i meg...
...og hver og en av dere.
Bra, Sam.
Han er virkelig heldig.
Vi har hatt et eventyrlig liv med Conrad.
Det er ganske spesielt.
Det føles som...
at det alltid har vært en slags...
...vegg mellom oss.
Som om det er noe jeg ikke kunne snakke med deg om
for det var for skummelt å ta opp.
Ting om familien vår. Ting om Alex.
Ja, det går ikke en dag uten at jeg tenker på Alex,
og husker hvem han er, og hvordan det er...
-og han... -Er det vanskelig?
Noen ganger er det...
...det. Ja.
Å bli sammenlignet med ham eller å leve i skyggen hans,
det kan være tungt. Han var stor, men han var ikke perfekt.
Men ofte, når folk går bort, blir de glorifisert,
og blir helter og satt på sokkel.
Og hver gang...
Gjør det at du noen ganger skulle ønske du hadde dødd slik?
Ja, og det er derfor...
...jeg holder bjørnen i hiet og stenger ulven ute.
Men...
Folk ser på deg som en helt for alt du gjorde for familien.
Hvordan føler du det?
Jeg er ikke den rette å spørre, for jeg tar ikke lett på meg selv.
Så...
Ja.
Noe kunne jeg sikkert gjort bedre. Men, du vet...
Vi har denne skyggen til Alex hengende over oss alle. Men...
For oss, er det du...
...som er pappaen vår.
Du har gjort en bedre jobb enn jeg kunne tro.
Og det elsker vi deg alle for.
-Jeg elsker deg, pappa. -Jeg elsker deg, Max.
Så, folkens...
det er ikke akkurat aske, men det er ben fra ham. Så...
hvis alle vil ta en håndfull...
-Hei, kompis, har det vært en bra dag? -Ja.
Hele veien fra Tibet...
-har vi tatt deg med hjem, kompis. -Her, Sam.
Hva er det morsomste med ski?
-Kjøre ned. -Ok, kult.
Og vi vil bære ham...
hele veien til våre egne graver.
Fordi han er en del av oss alle.
-Herlig, kompis! -Conrad!
Godt å se deg.
Jeg elsker deg, Alex Lowe.
TIL MINNE OM ALEX LOWE, DAVID BRIDGES OG ALLE SOM MISTET LIVET I FJELLET
I 2019 BLE ET PERMANENT BYGG
TIL KHUMBU KLATRESKOLE FERDIGSTILT I NEPAL
AV JENNIFER, CONRAD & ALEX LOWE VELDEDIGHETSFOND
Det er helt fantastisk.
I 17 ÅR HAR DETTE PROGRAMMET LÆRT BORT,
OG VIL FORTSETTE Å LÆRE BORT TRYGG KLATRING
TIL SHERPAENE I NEPAL, SOM ALEX ELSKET.
Takk til alle her i dag
som har bidratt til å bygge dette helt spesielle anlegget
som skal hjelpe alle som klatrer i disse fjellene til å bli tryggere.
Vi har bygget drømmen vår.
Tekst: Jan Erik Rønning