Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Pusťte mě!
Klid.
Kde mám šaty?
Nevím.
- Kdo jste? - A kdo jste sakra vy?
Nehýbejte se! Bolí mě to kurva!
Nehýbejte se.
Pusťte mě.
Vypadá to,
že jsme zakleslí.
Cože?
Nehýbejte se!
- Nesahejte na mě! - Přestaňte křičet!
Prosím.
Bolí to. Bolí mě hlava.
Kdo jste?
Zkusme se posadit.
Chci zjistit, proč se nemůžeme odlepit.
Co to je?
Náplast?
Nebo co?
Myslím,
že jsme spojení.
Spojení?
- Jak? - To nevím.
- Lepidlem? - Nevím.
- Pomoc! - Zachovejme klid.
- Pomoc! - Uklidněte se.
- Pomoc! - Klid.
Nehýbejte se.
Zůstaňte chvíli v klidu kurva!
Klid!
Proč jste mi to udělal?
- Já nic neudělal. - Kdo jste?
Kdo jste sakra vy?
Když se neuklidníme, bude to mnohem horší.
Dobře?
Musíme se odlepit.
To asi nepůjde.
Proč ne?
Dost!
Nechte toho!
Přestaňte.
Jak jsem se sem dostala?
Kde to jsme?
Zkusíme se otočit, dobře?
Moje hlava…
Umírám žízní.
Já taky.
Co si vybavujete naposled?
Šla jsem ven.
Za manželem.
A vy?
Měl jsem schůzku.
Museli nás zdrogovat.
Čím?
Nevím.
Rohypnolem,
skopolaminem, scoopem.
Co to je?
Slouží k podrobení.
Udělá z vás zombie bez vlastní vůle. Později si nic nepamatujete.
Jak to všechno víte?
Z které jste planety?
Tyhle drogy používají…
Kdo?
Násilníci.
Jen klid.
Taky jste mě znásilnil?
Já vám nic neudělal!
Pusťte mě!
To je stopa po vpichu.
Dal jste mi sedativa.
- Nechte toho. - Pusťte mě.
Jsme sešití.
Sešili nás!
- Proč jste mi to neřekl? - Abych se tomuhle vyhnul.
Uklidněte se. Klid.
Klid. Určitě sešili jenom kůži.
Jenom?
Jo. Můžeme nit přestřihnout a sotva nám zůstane jizva.
Ale proč nám to udělali?
Budou chtít výkupné?
Za mě toho moc nedostanou.
Je mi zima.
Nesahejte na mě.
Jen se vás snažím zahřát.
Ty dva obrazy jsou stejné.
Jako by se na nás dívali.
Kde to sakra jsme?
- Možná v hotelu. - To asi ne.
Co vlastně víme?
Někdo nás omámil.
V nějakou chvíli.
Pak nás drželi pod sedativy
a mezitím nám udělali tohle.
Potom nás přenesli sem.
Nebo nás sešili tady.
Klid.
Dýchejte.
- Nechte mě. - Jen se vás snažím uklidnit.
- Klid. - Tak poslouchejte.
Dokud se neprokáže opak, jste můj hlavní podezřelý.
To je trochu nefér.
Jako to, co se mi děje.
Nám!
Co když jste ten vyšinutec, co to celé naplánoval?
Nepotřebuju drogy, abych ženskou dostal do postele.
Nevíme, jestli je den, nebo noc.
Vzali nám všechno.
Oblečení, hodinky, mobily.
Aspoň vám nechali náušnice.
Cože?
Co je?
- Hm? - Ty nejsou moje!
- A čí? - Jak to mám vědět?
Hnus!
Bože!
Jsme totálně v prdeli.
To je děs!
Na stole je telefon.
Můžeme zavolat pomoc.
- Určitě nefunguje. - Proč by ne?
Únosce vám nenechá telefon.
Poslyšte,
nemohl to udělat nějaký váš přítel?
Hodně naštvaný.
Jsem vdaná.
O tom mluvím.
Dejte mi pokoj.
Klidně odejdu.
- Na tohle nemám náladu. - Směju se, abych nebrečel.
Musí existovat vysvětlení.
Přemýšlejte.
Proč by nám to dělali?
Máme něco společného?
- Kde bydlíte? - U průmyslové zóny.
- Něco mi říká, že vy ne. - Já v rezidenci Augusta Park.
Tušil jsem to.
- Máte sourozence? - Ne.
Jsem jedináček. A vy?
Já sirotek.
To je mi líto.
Kde pracujete?
V přístavu.
Já dělám v butiku.
Teda dělala.
Kolik vám je?
Třicet osm.
A vám?
Třicet tři.
Mám státní školu, vy určitě soukromou.
Očividně nemáme nic společného.
Ovladač?
Mají tu kamery.
Natáčejí si nás.
Kde?
To nevím.
Musíme se od sebe oddělit.
Ale nevím jak.
Slyším dveře.
Kde to kurva jsme?
Psi.
Poblíž útulku?
Ten telefon.
Musíme vstát a zavolat pomoc.
To k ničemu nebude.
Musíme to zkusit.
Dobře. Vstaneme.
Bude to bolet.
Co to děláte?
Takhle ne.
Nechte to na mně.
Nejdřív se zkusíme dostat na kraj postele.
Budu vám říkat.
Teď vás přelezu, dobře?
Teď se trochu zvedneme.
No tak.
A jak se teď postavíme?
Mimochodem jsem David.
Sara.
- Na „teď“ se postavíme. - Dobře.
Raz, dva, teď!
Drž se mě!
Říkám drž se kurva!
Nemám sílu, debile!
- Neurážej mě! - Nebo co? Praštíš mě?
Omlouvám se. Bolí mě to.
Nemůžeme ani chodit.
Zkusíme to znova. Dobře?
- Vezmu tě kolem pasu. - Dobře.
Jdeme na to.
Raz,
dva,
tři!
Nedívej se na mě tak.
Na tři uděláme krok ke stolu. No tak.
Raz, dva… a krok!
Je hluchý.
Nepij to!
Umírám žízní.
Tys to věděl, co?
Na.
Tak jo. Chci vědět, kde jsme.
- Do hajzlu. - Tudy.
Pomoc! Je tam někdo?
Potřebujeme pomoc!
Uklidni se.
- Pomoc! Pusť mě! - Klid.
Jsem přišitá k cizímu člověku, čertvíkde, a nejspíš mě znásilnili.
- Já ne. Přísahám. - Jak to víš?
- Nic si nepamatujeme. - Nejsem žádnej úchyl!
Omlouvám se.
Už to nevydržím.
Jestli se odsud chceme dostat, nesmíme panikařit. Dobře?
Uklidni se.
Ještě tohle scházelo…
Co?
Co je?
Taky se mi chce.
Do háje.
Co budeme dělat?
Musí tu být záchod.
Jdeme.
Počkat, co když tam někdo je?
To hned zjistíme.
Do hajzlu.
Nic tak ponižujícího jsem nezažila.
Kéž bych mohl říct to samé.
Hrozně se stydím.
Zavři oči.
Sedneme si naráz.
Hotovo.
Můžeme vstát.
Raz, dva… a nahoru.
Nevím jak…
Vsedě?
Jasně.
Vsedě. Dobře.
Moment. Dám nohy k sobě.
- Raz, dva. - Dva.
A dolů.
Chvilinku.
Hej.
Dostaneme se z toho. Dobře?
To si nejsem jistá.
Mysli na lidi, co na tebe čekají.
Nikdo.
Co tvůj muž?
Pravda, můj muž.
Hotovo.
Tak šup.
Nahoru.
A na tebe někdo čeká?
Goldie.
Můj pes.
Co je?
Je tam už hodiny sám, musí mít strach.
Jasně.
Dělá mi společnost.
Psi jsou hodnější než většina lidí. Záleží jim na tobě, nesoudí tě.
Nejsou sobci.
Zahal se.
Prosím.
Bojím se tmy.
To nic.
Já taky.
- Co? - Asi tu někdo je.
Kdo?
Kde? Jak?
Já nevím.
Ty prášky.
Nebyly tady.
- Jen jsme si jich nevšimli. - Ne, nebyly tu.
- Někdo tu byl? - Jo.
Opatrně. Co to děláš?
Někdo tu byl.
- Do háje. - Co?
- Ti hajzlové. - Co se děje?
Bolí to?
Ne.
Nebolí.
Bolí mě hlava.
Ty jsou na bolest. Na.
Bezva.
A co ty?
Je zvláštní, že je nechceš. Taky tě bolí hlava.
Mám vřed.
- To je ale náhoda. - Pořád mě podezíráš?
Horší už to stejně nebude.
Potřebuju si lehnout.
Točí se mi hlava.
- Vrátíme se do postele. - Dobře. Ale pomalu, prosím.
Telefon.
Opatrně.
Nic.
Dřepneme si.
Podej mi ty náušnice.
Co to děláš?
Umím si poradit.
Bible.
Je tu označená stránka.
„Vlk bude pobývat s beránkem,
levhart s kůzletem odpočívat.
Tele a lvíče i žírný dobytek budou spolu
a malý hoch je bude vodit.“
Co to znamená?
Nemám zdání.
Další bible.
Bezva, každá pomoc se hodí.
Jsou stejné.
Hele, něco z ní vypadlo.
„Rita.“
Kdo to je?
Nevím.
Ale mám fotku skoro ze stejného místa. Rok jsem studovala francouzštinu.
Já tam byl jen jednou s přítelkyní. Už dávno.
Ale na ten let nezapomenu. Úplná noční můra. Jako na horský dráze.
Není ti povědomá?
Ne.
Pojďme k těm obrazům.
Vstaneme.
- Raz, dva, tři. - Cože?
Nahoru.
- Za mnou. - Opatrně.
Co to je?
Určitě je jich tu víc.
Jak jsi to věděl?
- Určitě nás sledujou. - Co přesně děláš?
Teď je slyšet tón. Zavoláme policii.
- Policii? - Jo.
Ty ji snad volat nechceš?
Je to zaseklé.
Mozartovo Requiem.
Jeho oblíbená skladba.
Co se děje?
Promiň mi to.
Byl to on.
Mario.
Můj manžel.
O čem to mluvíš?
Je to kapacita.
Exaktní vědy a filozofie.
Zkoumá to číslo celý život.
- Číslo dva je jeho náboženství. - Dva?
- Co je na dvojce tak zvláštního? - Je to nejmenší prvočíslo.
A jediné sudé. Tvoří základ dvojkové soustavy.
Je to jediné číslo, které dá stejný výsledek,
když se sečte samo se sebou, vynásobí či umocní samo sebou.
Je to druhé Motzkinovo číslo.
Už Platón a Pythagoras chápali jeho důležitost.
Jde o dualitu.
Základ bilaterální symetrie.
Dvě mozkové hemisféry.
Jin a jang, muž a žena.
- Tělo a duše. - Netipoval jsem tě na intelektuálku.
To nejsem.
Ale žiju s Mariem už roky.
Proč by někdo jako on něco takového dělal?
Je přesvědčený, že mu zahýbám.
Dokáže být dost krutý.
Ale tohle už je na cvokárnu.
Pokud tak žárlí, přece tě nesešije a neuloží do postele s cizím chlapem.
Dvě stejné bible.
Dva stejné obrazy.
Jeho oblíbená skladba, když vytočíš dvojku.
Před dvěma týdny ode mě odešel,
prý je přesvědčený, že mám milence.
Nasadilas mu parohy?
- Jestli to udělal tvůj muž… - Ne, nepodvedla jsem ho.
Jasně.
Psal mi, že se mnou chce mluvit.
Ale nemůžu si vzpomenout kde.
Možná proto jsi tu. A chce právě tohle.
- Přiznání! - A ty?
Pokud je to tak, proč jsi tu ty?
- Říkám si to samé. - Co skrýváš?
- Nesnaž se to hodit na mě. - Tak opečovávaná tvář a pleť.
To dokonalé opálení uprostřed zimy,
přesládlý parfém, styl laciného donchuána.
Jsi gigolo?
Eskort.
Mužská šlapka?
Má práce s tím nemá co dělat.
Ale má. Sám jsi to říkal.
Možná se ti chce manžel nějaké klientky pomstít za to, žes mu šukal ženu.
Moje schůzky jsou bezpečné. Dbá se na všechno.
Schůzky?
- Ano. - Leda hovno!
To nedává smysl. Jestli je to kvůli mně, proč jsi tu ty?
Byl by schopný tě zabít?
Přísahám, že se odsud dostaneme.
Jdeme.
Honem.
Co to děláš?
S těmi nehneme.
Je to ocel. Pancéřová.
Dají se otevřít jen zvenčí.
Ty se nějak vyznáš.
Už jsem dělal leccos.
Bezva, jsem přišitá ke zločinci.
- Tak tobě jistě nic nescházelo. - Proč to říkáš?
Mladá holka vdaná za staršího chlapa, co ji bude vydržovat.
Vždycky se o tebe musí někdo starat?
- Poser se! - Pomoz mi.
Hele, taky mám na matrice pár zářezů.
No tak. Pomoz mi.
Zkusíme otevřít okno.
Nahoru!
Kde to do prdele jsme?
- Necítíš ředidlo? - Jo.
Továrna na barvy.
Jedna je u hřbitova.
To je od města dost daleko.
Psi.
- Není ti nic? - Jsi slepá?
Kurva.
Nikdo nám nepomůže, jsme uprostřed ničeho.
Nebýt sešití, mohli jsme zkusit prolézt tím oknem.
Ale takhle ve dvou to nejde.
Navíc jsme hodně zesláblí.
Prosím.
Musíme přeříznout ty stehy.
Jdeme.
No tak.
Co hledáš?
Něco ostrého.
Ta krev je naše?
Do hajzlu, to byly úplný jatka.
Svině.
- Polož to. - Musíme přeříznout stehy.
Ne!
Musíme. Jinak to nejde.
Třese se ti ruka!
Přestaň!
Máš pravdu, udělej to ty.
Udělej to ty.
To zvládneš.
Vedeš si skvěle.
Sešili nás za maso.
Oběma nám vyřízli kus kůže.
Ten parchant.
Sráč jeden zkurvenej.
Ty zmrde!
Přísahám, že tě zabiju!
Zabiju tě!
Ty svině.
Já…
Rád bych si zas lehl.
Jo, já taky.
Jdeme.
Moment.
ŠLECHTĚNÍ
Co se děje?
Už si vzpomínám.
Před dvěma dny mi jeden chlap nabídl peníze, když se vyspím s jeho ženou.
Zaujaly mě jeho prsty.
Pořád si bříšky hladil nehty.
Začínáš se rozpomínat?
- Jo. - Nebo mi celou dobu lžeš.
Už je to tu zas.
Mám problémy.
Občas člověk musí udělat…
jisté věci.
Co tím chceš říct?
Říkalas, že tvůj muž je mnohem starší.
Jak se ten muž jmenoval?
Nevzpomínám si.
Já…
Myslel jsem, že bude chtít se ženou trojku.
Jak vypadal?
V baru byla tma a dost jsem toho vypil.
Jak vypadal?
Něco k šedesátce.
Bílé vlasy a vousy.
Měl brýle?
Jo. Hodně výrazné obroučky.
To bude on.
Bílé vlasy a vousy má spousta chlapů.
Je to můj manžel.
Zabije mě.
Já…
Měl jsem jen spát s jeho ženou. Nenapadlo mě, že je tak vyšinutý.
Nikdo mi nikdy nenabídl tolik. Osm táců.
Fakt hodně peněz.
Hotové jmění.
- Hajzle! - Saro.
Saro!
Uklidni se.
Poslouchej. Hej.
Slíbil mi, že se nikomu nic nestane.
Nikdy, přísahám… nikdy…
- Musíš mi věřit. - Je mi z tebe zle.
Topím se v dluzích.
Jednou kartou splácíš druhou. Pak se na tebe banka vybodne,
na řadu přijdou lichváři, a jsi v pasti.
Saro.
Musíš mi věřit. Nikdy jsem nikomu neublížil.
Slyšíš?
Nikdy bych ti nezkřivil vlásek, Saro.
Podívej se na mě.
Já…
Je mi to líto. Vážně.
Jenom…
Uklidni se!
Přestaň! Klid.
Jdeme.
Naše jediná šance je vyjednávat.
- A jak? - To nevím.
Něco vymyslíme. No tak.
Do prdele.
Co teď?
S Mariem vyjednávat nepůjde.
Musíme zachovat chladnou hlavu. Dobře?
Jdeme.
Nech to na mně.
Vím, jak na něj.
Jistě, klidně a nikdy na něj nezvyšovat hlas.
Dobře.
Ahoj, vy dva.
Líbí se vám pokoj?
Proč nám to děláte?
Prosím pusťte nás.
Klid.
Proč jste nám to udělal?
Sráči jeden!
Zmrde zasranej!
Táhni do prdele, ty kokote!
Omlouvám se.
Neovládl jsem se.
Nebyl to on.
Cože?
To nebyl můj manžel.
- Ale jo. - Ne.
Byl to ten, co mi zaplatil.
- Jen měl zkreslený hlas. - Ne. Jsem si jistá.
- Tak kdo? - Nevím.
Saro.
Uvažuj. Máš nějaké nepřátele?
- Já nevím. - Někdo ze školy?
Bývalý student? Tvůj muž je zřejmě arogantní blb.
- Určitě má spoustu nepřátel. - Já nevím.
Zkus si vzpomenout, Saro. Mysli!
Podívej se na tu fotku.
Říká ti něco jméno Rita?
Ty náušnice.
Ty samé jsem měla na sobě.
Kdo je Rita?
- Nevím. - Saro.
- Uvažuj. Tak kdo? - Nevím.
Nějaká tvá příbuzná? Kamarádka manžela?
Přemýšlej. Zkus si vzpomenout, Saro.
Jsi v pořádku?
Jenom klid.
Pojď.
Dýchej.
Hlavně klid a dýchej.
Oba se uklidníme.
Na nic nemysli.
Ať si hlava odpočine.
Dýchej.
Já nerad lítám.
V letadle vždycky zavřu oči.
Zhluboka se nadechnu.
Počítám do deseti.
A vydechnu.
Během turbulencí myslím na to, co chci dělat, až přistaneme.
Já už vím, co udělám, pokud se odsud dostaneme.
Fakt?
Požádám o rozvod.
Pořád si myslíš, že je to on?
Nevím, ale nebyl to jeho hlas.
Jak sis mohla někoho takovýho vzít?
Začala jsem s ním chodit
krátce po otcově smrti.
Dával mi pocit bezpečí.
Ale pak začal žárlit.
Celý den trávil v kanceláři.
Sotva na mě promluvil.
Často vybuchl.
Ale já se nikdy nebránila.
Jsem srab.
- Jsi moc statečná. - Cože?
Teď to dokazuješ.
Jasně.
To určitě.
Bije tě?
Parchant jeden.
Zablokoval mi všechny kreditky.
Jsem na mizině.
Jsi jedna z těch, co nesnesou samotu.
Co tím chceš říct?
Neboj, nesoudím tě.
Já…
Taky nedokážu být sám.
Nenávidím to.
Strávil jsem dětství po náhradních domovech.
Aspoň mám Goldieho.
Jo.
Je moc vděčný.
Taky ho opustili.
Když jsem byla malá,
záviděla jsem dětem, co měly sourozence.
Já taky.
Je ti líp?
Ale jestli se odsud nedostaneme, umřeme.
Rány se zanítí nebo se naše těla navzájem odmítnou.
Leda bysme měli stejnou krevní skupinu.
Máš štěstí, jsem univerzální dárce.
Já taky.
Je tady. Přímo tu.
Co to je za krabici?
Je teplá.
Co je uvnitř?
Radši na to nesahej.
Očividně si s námi chce hrát.
Tak fajn.
Zahrajeme si.
Tomu nebudeš věřit.
Co?
Lasagne?
Ty mám nejradši.
Já miluju sekanou.
Počkej. Co to děláš?
- Umírám hlady. - Mohl tam dát jed.
Aspoň umřu s plným žaludkem.
Jak jsi věděl o těch kamerách?
- Už jsem ti to říkal. - Pravdu.
Ten ovladač zapíná kamery na dálku.
Jak to víš?
Občas jsem na místě schůzky instaloval kamery.
Proč?
Abych mohl klienty vydírat.
- Zešílelas? - Jsi hnusák!
- Co se tím mění? - Jedeš v tom s ním.
Řekl jsem ti pravdu, abys mi věřila.
- Chci být sama! - Jsme sešití!
Co na tom nechápeš?
Mario, to stačí!
Jsi tam? Slyšíš mě?
Měls pravdu! Spokojenej?
Podváděla jsem tě!
Nasazovala jsem ti parohy, Mario!
Celou dobu!
Nechce, abysme se líbali.
Cože?
Předtím taky zhaslo světlo, když jsme se políbili.
Dost!
To stačí!
Dokud jste tu, budete dělat, co vám řeknu.
Nechte toho.
- Dveře jsou otevřené. - To stačí!
Přestaňte!
To je ten, co mi zaplatil.
Je převlečený za mého muže.
Sraz byl u starého nádraží.
- Jdeme. - Honem.
Je mrtvý?
Nevím.
Počkej!
„Mladá matka porodila siamská dvojčata různého pohlaví.
Jediný známý případ svého druhu.“
„Srostlé děti dostane do péče stát.“
„Otci byla diagnostikována paranoidní schizofrenie.“
„Matka dvojčat zemřela po porodu.“
- Jejich matka. - Jejich matka.
Poznáváš ji?
Rita.
Lhala jsem ti.
Není mi 33.
Čtvrtého května
mi bylo 38.
Čtvrtého května…
jsem se narodil v Domě charity.
Já na klinice u svaté Marty.
Zfalšovali rodný list.
Mám jizvu.
Kde?
- Ustup. - Dobře.
Myslel jsem, že prší.
Jsme v přízemí.
Můžeme vylézt oknem!
Co to má znamenat?
Je to jen obraz.
Celé je to iluze.
Počkej.
Nemůžu dýchat.
To ne, dýchej.
Teď to nemůžeme vzdát, dobře?
No tak.
Prosím dýchej.
- Nemůžu. - No tak.
Jdeme. Honem.
Vydrž, dýchej.
Bože, sešil je.
Ta Beretta.
Co?
Je moje.
Na co ji máš?
Zbraně nemají rádi jenom muži.
Já je rád nemám.
Vzala jsem si ji na schůzku s Mariem.
A kdys mi to hodlala říct?
Na co?
Saro, polož ji, prosím.
Nech ji tu.
Jen pro jistotu.
Mario…
To je tvůj muž?
Zabilas ho ty?
Já nevím.
To já.
Poznal jsem ho, když jsem hledal Saru.
Bádal jsem.
A učil jsem se.
Když jsem zjistil, že dvojka je klíčem ke všemu,
pochopil jsem, že vás musím opět spojit.
Budete žít tady.
Se mnou.
Bratři Bunkerovi se nikdy necítili osamělí.
Oženili se.
A měli celkem 23 dětí.
Udělal jsem to pro vaše dobro.
- Pojďme ke dveřím. - Ano.
Jsi krásná jako Rita.
Dál ani krok.
Přece nezastřelíš vlastního otce.
- Saro. - Davide.
- Není ti nic? - A tobě?
- Nemůžu se hýbat. - Cože?
Moje noha.
Musíš sehnat pomoc.
Asi to dlouho nevydržím.
Jak?
Nůž na dopisy! Honem.
Pojď blíž.
Mám ho! Tady.
Rychle.
- Odřízni se ode mě. - Cože?
Takhle se nikam nedostaneme.
- No tak. - To nemůžu.
Udělej to!
Jinak umřeme oba.
Udělej to.
Neřeže to.
Je tupý.
Pokračuj.
Vydrž prosím.
Počkám, než přejdou turbulence.
Přivedu pomoc.
Saro!
Rozdělení jste slabí.
Společně jste dokonalí.
Bratři Bunkerovi žili plnohodnotný život.
Nejdřív zemřel jeden.
A za dvě hodiny i jeho bratr.
Nikam nepůjdete.
Překlad titulků: Zdeněk Huml