Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Toto je nahrávka o psychické odolnosti.
Dosáhnout psychické odolnosti není snadné,
ale postupujte podle pokynů na této nahrávce
a dosáhnete skutečných výsledků.
Zaprvé, 100% bojové nasazení.
Takže nesmíte naříkat, stěžovat si, hledat únikové cesty.
Za pár hodin mě čeká nejdůležitější zápas mé kariéry.
Životní utkání.
Ležel jsem schoulený do klubíčka
a zoufale se snažil vymyslet způsob, jak zahnat tyhle myšlenky.
Brzy nastoupím proti nejlepšímu hráči všech dob
a budu hrát o čtvrtfinále US Open.
Takže nesmíte naříkat, stěžovat si, hledat únikové cesty.
Na tento zápas jsem se fyzicky, mentálně
a emocionálně připravoval celý život.
A teď, cestou na Stadion Arthura Ashe,
myslím na milion věcí.
Najednou prostě… bum!
Myšlenky se prostě řinou,
čím dál víc a víc.
Nepřetržitý tok.
Hrozně mi tluče srdce.
Dýchám zhluboka.
Googluju si „co je úzkostná porucha“,
„panická porucha“, „duševní zdraví“.
Poslouchám přednášky na YouTube, jak se s tím vypořádat,
jak to porazit,
říkám si: „Jak tohle překonám?“
V podstatě jsem zoufalý. Netuším, co dělat.
PŮVODNÍ DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Zdá se, že tenis je v této zemi na ústupu.
Někteří lidé se s tím snaží bojovat.
Americký tenisový svaz připravuje celonárodní program
pro rozvoj a podporu talentovaných hráčů v regionálních tenisových centrech.
Budujeme národní tréninkové centrum…
PREZIDENT USTA
kam vezmeme nejlepší mladé hráče,
dáme jim stipendium a vychováme další šampióny.
Tady máme mapu, na níž jsou všechna tréninková centra,
která máme po celých Spojených státech.
Vezmeme 1000 nejlepších dětí,
a těch dalších 500 vyřadíme.
A teď si necháme 200. Zbytek vyřadíme.
Nyní máme deset a z těch desíti musíme vychovat šampiona.
„USTA VYCHOVÁVÁ BUDOUCÍHO ŠAMPIONA“
„VELKÝ EXPERIMENT AMERICKÉHO TENISU“
V americkém sportu vždy jde o to být nejlepší
a o okamžité uspokojení
a v tenise to nebylo jinak.
Americký tenis byl tehdy jednou nohou v hrobě.
Podle tenisových funkcionářů američtí mistři stárnou.
Mnoho lidí okolo mužského tenisu se obává o jeho budoucnost.
Takže tu máme USTA, která opravdu cítí tlak
a investuje ohromné peníze do rozvoje dalšího amerického šampiona.
Firemní sponzoři, média i fanoušci vytrvale volají
po nové naději amerického tenisu.
Takže i na akademické úrovni
bylo komoditou mít hráče, který by potenciálně mohl
hrát i vyšší úroveň.
Ale buďme upřímní.
Když jsem poprvé sledoval Mardyho, nic vás nevedlo k přesvědčení:
„Ten kluk je zázrak, ten dosáhne světové třídy.“
Byly tam jeho ploché nohy,
byl tam jeho dost hrozný forehand.
Ale jeho mysl mě vážně zaujala.
Rozpohyboval si tě, pak přišel kraťas, odpálil ho napříč
a ty si říkáš: „No do prdele, to byl úder.“
Tak jsem šel na USTA a řekl, že Mardyho chci v Saddlebrooku.
AKADEMIE SADDLEBROOK
Saddlebrook byl pro něj velký zlom.
Pro mě hodně slz.
Byla jsem tam s ním první den a plakala celou cestu domů,
když jsme ho tam nechali.
Byli jsme s ním doma rádi. A teď najednou byl pryč.
Nikdy mě nenapadlo, že by mohl odejít z domu v 15.
Žil jsem v malém městě
Vero Beach na Floridě.
Takže si vzpomínám, že když jsem se přestěhoval,
otevřelo mi to oči.
Tam byli skuteční profíci.
Trénoval tam Jim Courier.
Trénoval tam tehdy i Pete Sampras.
Já je mohl při tréninzích sledovat a cítit se jako skutečný tenista.
Tady v Saddlebrooku
jsme odborníci na výchovu nejlepších hráčů na světě.
Pete Sampras, Martina Hingisová,
Andy Roddick, Jennifer Capriatiová.
Americká tenisová elita.
Věříme, že psychická odolnost patří u závodníků
mezi nejdůležitější charakteristiky.
V rámci jejich tréninku
se soustředíme na rozvoj jejich fyzických, emocionálních i mentálních dovedností,
aby se mohli stát úspěšnými profesionály
a uspět v Grand Slamech a Davis Cupu.
S duševní disciplínou jsme museli začít velmi brzy.
Je to něco, co pro dítě nikdy nebude instinktivní.
Ráno se probudíš.
Někdy jdeš trénovat ještě před školou.
Moc si nepamatuju, jak těžké bylo učení,
ale tenis jsme hráli hodně.
Věříme, že opakování je matka moudrosti a je třeba být při tréninku dokonalý.
A pak jsme posilovali.
Šli na pár hodin do školy.
V jednu už jste zpátky na kurtu.
Další den je to jak Na Hromnice o den více.
A pak dvakrát týdně jsme v konferenční místnosti
sledovali video o psychické odolnosti s Jimem Courierem a Petem Samprasem.
Dosáhnout psychické odolnosti není snadné.
ale postupujte podle pokynů na této nahrávce
a dosáhnete skutečných výsledků.
Tehdy jsem se naučil základní filosofii:
„Zklidni hlavu.
Dělej si to své a neukaž jim žádnou slabost.“
Takže nesmíte naříkat, stěžovat si, hledat únikové cesty.
TRÉNINK NA KURTU
Lze stvořit šampiona?
Udělat z někoho dalšího Tigera Woodse nebo Michaela Jordana?
V resortu Saddlebrook na Floridě
žije a trénuje daleko od rodiny skupina talentovaných dětí.
Ale jen hrstka z nich se stane profesionály.
Jde o prosté a surové přežití fyzicky nejsilnějších
a mentálně nejodolnějších.
Bylo ohromující vidět, jak tvrdí byli mnozí z těch hráčů.
Ale Andy Roddick…
ten kluk byl jiný.
Byl soutěživější než všichni ostatní protihráči.
Andy v sobě měl oheň.
Na hřišti byl vášnivý, nelítostný,
dokonce tak moc, že já se trochu podvolil.
Toužil vyhrát skoro až příliš moc.
Výhra. Mám předpověď.
Cože?
Dneska vyhraju.
Je to jeden, možná i hlavní, důvod, proč měl tak hvězdnou kariéru.
Andy, čeho bys chtěl v tenisu dosáhnout?
Jen chci být nejlepší hráč, jakým můžu být.
Chceš být jako Andre Agassi? Pete Sampras?
Nejspíš jako oba dohromady.
Když Andy přišel na akademii,
bylo kolem něj velké očekávání.
Byl vážně něco výjimečného.
Lidi chodili kolem tenisového kurtu
a každý se zastavil a sledoval Andyho podání.
Jednou jsem trénoval s Mardym. Byl jsem naštvaný.
BÝVALÁ SVĚTOVÁ JEDNIČKA
Přišel jsem, odrazil se z obou nohou. Prostě jsem to napálil, co to šlo,
a šlo to do dvorce a pak jsem to dělal dalších 15 let.
Když Andy a Mardy odešli z akademie,
Andy směřoval do světové třídy.
JEDNIČKA V JUNIORSKÉ TŘÍDĚ
Takže Mardy vlastně měl sloužit Andyho potřebám.
Roddickovi věděli, že Andy potřebuje trénovat s vrstevníky.
Také věděli, že je pro Andyho důležité,
aby měl přátele a bavil se,
a Mardy toto splňoval.
Byl to kluk, který s ním udržel krok, bavil se s ním,
ale v podstatě to byl hlavně kluk, s kterým trénoval.
Když jsem odešel, bylo mi 16
a Roddickovi byli tak milí, že mě nechali žít u nich.
Tehdy jsem je neznal osobně,
ale nestěhoval jsem se k nim do protější ložnice.
Asi byl spíš bezstarostný kluk z pláže
a pak přišel do našeho domu a nechápal, co se děje.
Ale táta mu řekl: „Hele, zůstat tady je tvoje volba.
Ale pokud zůstaneš, budeme mít určitá pravidla.“
Můj táta byl drsný muž, ale v tom nejlepším smyslu.
Chápete, voják. Nesnesl hovadiny.
Jeho otec mě vzbudil v pět ráno a řekl: „Mardy, je čas na strečink.“
A já na to, že je teprve pět ráno, že nemůžu, jsem moc unavený.
„Vstávej. Čas na strečink.“
Byla to neuvěřitelná úroveň soutěživosti a tréninku.
Teď jsem měl konkurenci přes chodbu.
Hrál lépe a já na něj musel koukat při večeři.
Soutěžili jsme ve všem,
od videoher
přes basketbal
po holky.
Nebyli jsme nejlepší kámoši.
Byli jsme bráchové.
Mohli jsme po sobě řvát, málem jsme se poprali,
a druhý den jsme se spolu skvěle bavili.
Bylo pro mě skvělé mít blízko takový talent.
Myslím, že nakonec to bylo dobré pro nás oba.
VYCHÁZEJÍCÍ TENISOVÉ HVĚZDY
Roddickovi mi pomohli na cestě od nejlepšího hráče USA
k nejlepšímu hráči světa.
Být druhý nejlepší ve Státech je docela dobré. Mardy Fish.
V době, kdy se stali profíky,
se prostě očekávalo, že americký sportovec musí brzy uspět.
Američtí tenisoví fanoušci byli rozmazlení.
Sampras, Agassi, Courier, Connors, McEnroe.
Zažili jsme desítky let americké tenisové dominance.
Během dospívání jsem zažil
závěr Connorsovy a McEnroeovy éry.
Byl jsem na US Open v roce 1991.
MCENROE PREZIDENTEM
Vkradl jsem se na stadion.
Ta atmosféra byla šílená.
Connors bláznil a byl za rockovou hvězdu.
Ten večer mě velmi poznamenal.
Změnil mi život i ambice.
Americký tenis, který tu byl přede mnou a Andym,
to byla éra, kterou už nikdy nezažijeme.
Tyhle borce jsem sledoval celé dospívání.
Američané bojovali o titul na každém Grand Slamu.
Byl to zlatý věk.
Viděl jsem Changa vyhrát v 89.
Když vyhrál poprvé Andre, byl jsem přikovaný k TV.
O devátých narozeninách jsem s mámou na US Open viděl vyhrát Petea.
V 91. a 92. vyhrál Courier čtyři Grand Slamy.
Zažívali jsme zvláštní tenisovou éru.
Dvacet let naši hráči ve světě dominovali.
Teď tu byli Andy a Mardy.
Tohle se od nich očekávalo.
A pak najednou asi v 17 nebo 18
nás tahle legendární generace tlačila.
… v tryskáči Peta Samprase.
Od těchto velkých šampionů jsme cítili obrovský tlak,
abychom nesli jejich odkaz.
Kristepane! Co se sakra děje?
Moji kamarádi byli přitom ještě na střední.
Mám tě!
Bylo to velmi zvláštní dospívání.
Cítili jsme tu zodpovědnost.
… tam a prašť do toho.
Znali jsme celou historii.
Byli jsme při tom. Všechno jsme viděli.
Přivítejte prosím kapitána daviscupového týmu
Johna McEnroea!
Andre Agassi!
Pete Sampras!
V roce 2003 jsem se dostal do svého prvního finále v Cincinnati,
což je turnaj série Masters těsně před US Open.
Šlo o hodně bodů, velké peníze.
V hledišti a v televizi koukají desítky tisíc lidí.
Bylo mi čerstvě 21 let.
Ten zápas mi mohl navždy změnit život.
A hrál jsem proti Andymu.
Až do nynějška srovnání s velkými americkými šampiony
posledních 20 let pokulhávalo.
Ale teď vysíláme celoamerické finále Andyho Roddicka proti Mardymu Fishovi
živě na ESPN2.
Před čtyřmi lety jsme proti sobě hráli u našeho trenéra.
Teď hrajeme o velkou prestiž na důležitém turnaji v Cincinnati,
který jsme v mládí sledovali.
Mardy Fish strávil asi rok v domě Roddickových
v jižní Floridě.
Snili jsme o tom, že proti sobě nastoupíme
na takovém velkém turnaji už od doby, kdy jsme spolu bydleli.
Mardy sledoval Andyho vzestup
a právě včera řekl: „Vždycky jsem myslel, že je otázka času,
než se mi podaří totéž.“
Mardy Fish přišel a dokázal, že je pro Roddicka rovnocenný soupeř.
Roddick ho vůbec neleká.
Andy znal moji hru lépe než kdokoli jiný
a já znal jeho hru lépe než kdo jiný.
Takže jsem toho využil.
Pane jo!
O tomhle není pochyb.
Navzdory očekávání Mardy Fish vyhrál první set
tohoto mistrovského zápasu v sérii Masters.
Jeden z těch zápasů,
kdy si dva ranaři odpalují míček tam a zpátky.
Andy Roddick vyhrává druhý set.
To je tedy zápas!
Byla tam velká soutěživost. Bylo to psychicky náročné.
Ale nehodlal jsem se vzdát.
Mečbol pro Fishe.
Najednou jsem měl mečbol. „Sakra, já mám mečbol.“
Nejdůležitější okamžik Fishova života.
Podává. Má nejrychlejší podání všech dob.
Přemýšlím, co asi udělá.
Ke konci třetího setu to připomínalo šachy.
Věděl, že mu půjdu na forehand,
protože tak jsem proti němu hrál tisíckrát.
„Určitě půjde na forehand. Vím to.“
On ví, že mám horší forehand, takže asi podá tam.
Ale taky ví, že to vím, takže asi půjde na backhand.
Ne, rozhodně nepodá na backhand.
Moment.
Určitě ví, že to vím.
Děláš si legraci?
Rychlost nic moc, jen 138 km/h.
Přímo na Fishovu lepší stranu.
Sakra. Věděl jsem, že mi to napálí na backhand.
To pro mě mohla být skvělá hra.
Ale naštěstí jsem získal další mečbol.
Teď je potřeba intenzivně se soustředit
a nenechat do toho mluvit hlavu.
Hází si s míčkem a já si říkám:
„To je tvoje šance.
Určitě už znovu nepůjde do backhandu,
takže mi jistě napálí bombu do forehandu.
Ale počkat. Ví, že já vím, že věděl, že já věděl…
… můj backhand. Ne, rozhodně nepodá do backhandu.
Nejspíš podá…
To kurva není možný.
Znovu kick servis doširoka.
A já to překombinoval
a minul jsem ho.
Pamatuju si, že se na mě po tom podání podíval,
jako že jsme asi jediní, kdo si uvědomuje
význam toho, co se děje.
Nakonec prohrávám 7:6 ve třetím setu.
To je poprvé, co mi prohra láme srdce.
A pořád mě mrzí.
V prvé řadě bych chtěl pogratulovat Mardymu.
Je těžké natřít to někomu, koho máte tak rádi.
Pro mě byl ten zápas rozhodující.
Andy byl příštím nejlepším americkým hráčem.
A pak se stal nejlepším hráčem na světě.
O TÝDEN POZDĚJI…
Když mluvíme o US Open, před rokem jsme probírali Roddicka,
ale letos je nasazený, Patricku,
a možná to celé vyhraje. Jak se jeho situace změnila!
Bral jsem tu odpovědnost a váhu a to očekávání velmi vážně.
Měl jsem vyladěnou formu.
Byl jsem připraven.
Měl jsem natrénováno.
Čistě z pohledu dětských snů
je hrát na US Open něco velmi zvláštního.
Dřete na tom a pak reagujete tak nebo onak.
Buď zamrznete, nebo to dáte. A já to tehdy dal.
Roddickovi stačí jediné podání.
Roddick vyhrává gem set i utkání.
Tři úžasné sety.
Neuvěřitelné.
Předtím jsem byl tenista. Pak to bylo jiné, víc než jen tenis.
Jsem nepopsatelně nadšený, že můžu moderovat SNL.
Andy, podepiš se tady!
Už žádné „Jaké to je být budoucností amerického tenisu“?
Už nikdy.
Andyho úspěch je úžasný a famózní.
Je to kamarád a brácha
a celý život jsem mu fandil.
Ty jsi ale idiot.
Jo, na co jste se ptal?
Nebyla to žárlivost,
ale spíš jako: „Kéž bych toho taky dosáhl.“
Andyho vítězství na US Open
bylo úžasné.
Konečně máme Američana, který může vyhrávat Grand Slamy.
Tak proč tahle bublina praskla?
Myslím, že se ta bublina jmenovala Federer.
Pokaždé přišel na způsob, jak vyhrát.
Pokaždé.
Roger má zároveň nejlepší obranu i útok na celém světě.
Jak tohle porazit?
Roger měl kolem sebe auru neporazitelnosti.
Člověk si nemohl ani vydechnout, protože toho okamžitě využil.
Bum! Výměna skončila.
Je to nejoblíbenější sportovec na světě.
Umí 17 jazyků, má úžasné vlasy a vůbec se nepotí.
Nezávidím mu jeho úspěch.
Závidím mu tu lehkost, s jakou zvládá to, že je nejlepší hráč všech dob.
V roce 2004 jsme hráli finále v Halle.
Roger za 25 minut vedl 6:0 a 3:0.
Naprosto jsem nechápal.
Tenhle chlápek mě ve finále turnaje porazí dvakrát 6:0.
Myslím, že mu asi bylo líto těch lidí,
kteří za ten zápas zaplatili,
a dodnes jsem přesvědčený,
že ten zápas schválně protáhl, takže to bylo 6:0, 6:3.
Protáhl to asi na hodinu.
A když už to nemohlo být horší,
v roce 2005
přišel kluk jménem Nadal.
Úžasné!
A pak v roce 2007 kluk jménem Novak Djokovic.
Panebože! Děláte si legraci?
A já si říkám: „Páni.
Tři nejlepší hráči všech dob v jediné generaci.“
Stal se z toho nadlidský úkol,
porazit lidi, kteří se stali velikány tenisu.
A celou tu dobu snášet kritiku.
Ale táta mi vštípil armádní mentalitu, kdy dostanete do hubě,
vstanete a pokračujete.
Vstával jsem často.
Král světa.
Já jsem král světa!
Když se ohlédnu zpět, v tomhle okamžiku své kariéry
jsem na tom byl emocionálně a mentálně velmi dobře.
Připadalo mi, že mám štěstí, že hraju profesionální tenis.
Splněný sen.
Byl jsem v Asii, v Singapuru.
Byl jsem v Belgii, ve Francii…
Všude. Po celém světě.
Byl jsem rád, že můžu být s přáteli
a jíst, co chci, a pít, co chci.
Půjdeme obhlídnout místní noční život,
takže se uvidíme zítra.
V té době jsem potkal svou ženu,
které říkám anděl.
MARDYHO MANŽELKA
Nikdy nebyl ten nafoukaný sportovec.
Nevychloubal se.
Byl zábavný, trochu praštěný.
Naprosto mě dostal.
Bylo to pro všechny šťastné období.
S mou láskou k tenisu sledovat Mardyho
bylo opravdu vzrušující.
Byl jsem ohromen jako všichni ostatní.
Je to normální kluk.
Říkávali jsme si: "Co dělá Mardy na tom kurtu?“
Otevřený dvorec. Není to out.
A je to tady.
Jaké máte cíle v tomto roce?
Myslím, že hlavním cílem je porazit Andyho.
To je skvělé.
Upřímně, byla to normální kariéra
a já nebyl úspěšný.
U Mardyho všichni čekají na velký průlom.
Hraje už pár let…
Byl to pro něj velký boj…
snaha dostat se do blízkosti Andyho Roddicka.
Lidé považovaní za nejlepší ze všech
mají tenhle postoj: „Urveme ti hlavu.
Roztrhneme tě. Rozdupeme tě na cestě za vítězstvím.“
Nejsem si jist, že Mardy to v tom okamžiku byl připraven udělat.
Nebylo to proto, že bych to nechtěl.
Prostě jsem tomu nerozuměl. Nechápal jsem to.
Obvykle v 17, 18 poznám, jestli to děcko chápe.
Nikdy se to nespraví. Nikdy.
Mardy je jediný, koho jsem kdy viděl
na tohle přijít a napravit to.
V roce 2009 jsem dostal hyperbarickou komoru,
která vám pumpuje do těla kyslík a pomáhá se rychleji regenerovat.
V podstatě jsem v ní spal, chodil si tam zdřímnout.
Byl jsem v ní pořád.
A opravdu jsem si prožil takový ten okamžik prozření,
kdy mě napadlo: „Je mi 28 let,
jsem na konci kariéry
a nikdy nedosáhnu ničeho,
čeho jsem mohl a měl.“
Zoufale jsem se snažil mít jistotu, že až skončím s tenisem,
můžu večer klidně usínat s vědomím,
že jsem do toho dal všechno, co jsem mohl.
Tak jsem si řekl:
„Pojďme do toho! Pojďme kurva do toho!“
Pracoval jsem pro USTA přes deset let.
Vzpomínám si na Mardyho telefonát. Chtěl vědět,
jestli kdyby tomu dal opravdu všechno, tak jako Andy,
jestli by byl také tak úspěšný.
A pak mě přesvědčil, abych se nastěhoval
k němu a Stacey do LA zkusil mu pomoct se zlepšit.
Vzal si mě a svého trenéra Christiana a řekl nám,
že by ještě rád dosáhl mnoha věcí.
Řekl jsem Christianovi, že můj hlavní cíl je dostat se do Londýna,
do Turnaje mistrů.
Tenhle turnaj je prostě špička.
Je na něj pozváno jen osm nejlepších hráčů světa.
Mým cílem tedy bylo, aby byl Mardy co nejvíc ve formě.
První přišla na řadu strava, hubnutí.
Měl jsem 92 kg.
Chtěl jsem zhubnout pět.
Vypustil jsem alkohol, pizzu, sladké, hranolky.
Každý den jsem trpěl hlady.
Pak jsme začali trénovat, co nejvíc to šlo,
denně od rána do večera.
Když jsem se vrátil na kurt,
řekl jsem trenérovi: „Dej mi raketu.
Odpal jeden míček sem, druhý na druhou stranu,
další tamhle. A tohle budeme dělat hodiny a hodiny.“
Pokud chcete porazit Rogera a Rafu a Novaka,
musíte mít sílu v nohách jako fotbalista,
plíce jako maratonec
a navíc neuvěřitelné soustředění.
Dělali jsme dynamické rozcvičky,
pohybová cvičení, hody medicinbalem, cross trénink, prostě sebevražda.
Konečně mám formu, neunavím se.
Můžu trénovat celé hodiny.
Můžu běhat bez přestání.
Je to jako náboženství, životní styl.
„Zahraju dva sety s tebou, dva s tebou.
Odpoledne dva sety s tebou. A pořád dokola a dokola.“
Zaledujeme to a zítra celé znovu.
Byl to extrém úplně ve všem, v dobrém nebo ve špatném.
Do postele o pul osmé, přátele už jsme nevídali.
Na nic jiného nám nezbýval čas.
Od té chvíle se každé mé rozhodnutí
týkalo jen mé kariéry.
Byl jsem posedlý.
Bylo to nekonečné. Nešlo být příliš fit.
Najednou, po dvou a půl měsících,
jsem skočil na váhu.
Sedmdesát osm. Zhubl jsem 14 kilo.
Vážně se proměnil v šelmu.
Pak začala sezóna.
Dodnes nevím, jak jsem k tomu dospěl,
ale rozhodl jsem se jet do Newportu.
Opravdu malý turnaj
v krásném městečku v Nové Anglii.
Ale řekl jsem si, že ten turnaj musím vyhrát.
„Musím ten turnaj vyhrát.“
Dostal jsem se do čtvrtfinále
a hrál proti svému kamarádovi, Franku Dancevicovi.
O 14 kilo lehčí Mardy Fish.
Vidět ho zblízka byl trochu šok.
A první set jsem rychle prohrál.
A je to tady. První set pro mladého Belgičana.
Těžko říct, co si Fish právě myslí.
„Sakra, ten chlap mě porazí.“
Všechno, co jsem obětoval,
změnil jsem život.
„Musím tenhle zápas vyhrát.“
Pokud ho nezvládnu zastavit,
tak nevím.
Podaří se to? Zvládnu otočit svou kariéru?
Přišla změna stran.
Pamatuju si, že jsem k němu došel, a zničehonic…
„Nemůžeš mě kurva porazit. Neporazíš mě. Ani náhodou.
Já kurva porazím tebe. Vyhraju.
Není šance, abys mě porazil.“
A Frank na mě hledí: „Cože? Co se děje?“ Umpire mi říká: „Mardy, uklidni se.“
Mardy!
Bylo to neuvěřitelné, ale vážně ho to rozhodilo.
A Mardy Fish…
Mardy Fish se konečně vrací ve velkém stylu.
Velká rána. Otevřený dvorec. A je to.
Mardy Fish.
Neuvěřitelná poslední výměna.
Forma zvítězila. Těžce jsem na tom dřel.
S Christianem jsme na tom dřeli.
Ten turnaj jsem vyhrál.
Tady je náš šampion Mardy Fish.
Blahopřejeme!
Udělal jsem pro výhru vše, co bylo třeba.
Ztratil jsem kamaráda,
ale musel jsem to udělat.
Tento zápas byl ten zlom, který mi změnil život.
Vážně, změnil mi život.
FINÁLE V ATLANTĚ NÁSLEDUJÍCÍ TÝDEN
Úžasná Fishova trefa.
To je paráda.
Mečboly.
A Mardy Fish vyhrává v Newportu i v Atlantě.
Dva turnaje v řadě.
UMÍSTĚNÍ: 49.
Do prdele. Mardy začal vyhrávat x zápasů v řadě.
To byla od Fishe skvělá výměna.
Deset zápasů v řadě pro Mardyho Fishe.
Objevil se nový Mardy a najednou
má jen polovinu obličeje, co kdysi.
Každý týden vyhrával zápasy.
A ty jen sedíš a koukáš.
- Fish to stihl! - Páni!
Otočil vypínačem a byl velmi agresivní, soustředěný,
velmi vášnivý.
Tohle je světová třída.
Teď se pravidelně, každý týden,
dostávám do semifinále, finále turnajů.
A brzy jsem se dostal k tomu,
abych hrál proti těm nejlepším.
Fish a Andy Murray se připravují ke hře.
UMÍSTĚNÍ: 4.
To je skvělé!
Mardy Fish poráží Andyho Murrayho.
Výhra mi dala sebevědomí a to mě katapultovalo vzhůru.
UMÍSTĚNÍ: 2.
Bude čelit jednomu z velikánů.
Páni.
Rafael Nadal nezápasí s horkem, ale s Mardym Fishem.
Líbilo se ti to?
Fish Nadala stále trestá.
A to Mardymu přináší tři mečboly.
Ano!
Mardy Fish poprvé v kariéře poráží Rafaela Nadala.
Úžasná práce.
UMÍSTĚNÍ: 16.
Ovace ve stoje. Všichni mají ohromnou radost.
Patřím do světové dvacítky.
Kdybych vyhrál ještě pár zápasů,
měl bych šanci dostat se do Turnaje mistrů.
Co by pro vás znamenalo dostat se do Londýna?
Hodně. Na začátku roku je asi stovka chlapů,
kteří mají ambice být na konci roku v Londýně,
a slyšel jsem, že všechno kolem Turnaje mistrů je úžasné,
a chci to zažít na vlastní kůži.
Ale pak jsem hrál proti Andymu.
UMÍSTĚNÍ: 9.
A s tím jsem prohrál devětkrát v řadě.
Dnes nás čeká speciální utkání
Andyho Roddicka proti jeho kamarádovi, Mardymu Fishovi.
Fish s Roddickem prohrál devětkrát za sebou.
Když jsme hráli proti sobě,
snažil jsem se hrát na sílu. Chtěl jsem ho s sebou stáhnout do kanálu.
Nikdy na to nebyl připravený.
Myslím, že Roddick je stále psychicky odolnější.
Tolikrát jsem s ním prohrál, protože je tak psychicky odolný,
a vždycky měl lepší fyzičku.
Ale teď jsem měl nové tělo, které by ho mohlo překonat.
Najednou je schopný hrát deseti, patnácti, dvacetimíčkové gemy.
Už je ochotný se zašpinit.
Ale, jak vysvětlíte tohle?
A to Mardymu přináší tři mečboly.
Mardy Fish poráží Andyho Roddicka.
Fishe nikdo neporazil už deset zápasů v řadě.
Mardy už přišel z kurtu.
Gratuluju. Vynechat ty hranolky za to stálo, ne?
To rozhodně.
Tohle vítězství je zdaleka jedno z těch nejlepších.
Mardy dokázal to, čeho se Andy vždycky bál,
a pak to přišlo, a pak podruhé.
Vítězný.
Už podruhé.
To už si říkám:
„Možná už nejsem lepší.“
O deset let později, než se čekalo,
ale jistě cítil, že má právo
být nejlepším Američanem.
Pro ty, kteří nejsou tenisoví fanoušci, to je Mardy Fish.
Je to nejlepší americký tenista.
Bude vám 30 let. Nyní jste americký hráč číslo jedna.
Co vám tak trvalo?
„Sakra. Jsem nejlepší hráč v celé zemi.“
- Mardy! - Fish!
Já to věděl. Opravdu může patřit mezi nejlepší.
A pak byl sedmý na světě a já jen: „Bože můj.“
Ano! To je náš Mardy.
V žebříčku jsem vystřelil.
Rok jsem skončil na svém maximu, sedmý na světě.
UMÍSTĚNÍ: 7.
A tak jsem řekl svému trenérovi a ženě:
„Sbalte se. Londýn nás volá.“
LONDÝN
Když jsem se kvalifikoval, zavolal mi Jim Courier,
který býval světovou jedničkou a vyhrál čtyři Grand Slamy.
Byl náš daviscupový kapitán. Zeptal se: „Co děláš?“
Já, že nic, že jsem v koupelně.
Nemluvil jsem o tom.
A on říká:
„Podívej se do zrcadla.
Ten chlap je v nejlepší světové desítce.“ A já na to: „To je sakra fakt.“
Mardy Fish!
Je to neuvěřitelně výjimečná událost.
Neuvěřitelní tenisté.
Federer. Nadal.
Djokovic.
Murray.
Fish.
Sedí to? Opravdu to sedí?
A z nějakého důvodu mi to připadalo správné.
Existuje důvod, proč tu všichni jsme.
Celý rok jsme měli skvělé výsledky.
A já jsem tu vlastně jediný, kdo není z Evropy.
Bylo to potvrzení.
Byla to úleva. Bylo to veselí.
Bylo to všechno to, na co jsme tak dřeli.
Nečekáte, že vaše dítě dosáhne tak šílených věcí.
Je tam Mardy.
Patří do klubu.
Těsně jsem prohrál zápas s králem, s Rogerem Federerem.
Ale bylo mi to jedno. Opravdu.
Vzpomínky na to, že jsem jeden z těch osmi,
to je jedna z nejlepších chvil mého života.
To byly chvíle, kdy jsem se mohl ohlédnout a říct, že to za to stálo.
Co si z tohoto roku odnesete?
Že je možné být tady, hrát a vědět, že to můžu dokázat.
Dává vám to sebevědomí, že to můžete zopakovat,
a tak doufám, že až mi bude 30, nepůjdu už jen pozpátku.
Být nejlepším Američanem
je úžasná věc.
Je to splněný sen.
Ale je v tom i velký tlak.
Čím více je v sázce, tím těžší to je, tím větší zodpovědnost.
Tolik se do toho vložíte, že každá prohra bolí.
A ta psychická stránka je brutální.
Nejtěžší chvíle v životě. Jste sami,
jediní na svém ostrově
a je to strašné místo,
kde cítíte strašlivé emoce, ale nesmíte je ukázat.
A nejhorší část je, že to začíná už v nízkém věku.
Ve 12 vám řeknou: Ten je měkký.“
Takovou pověst nechcete.
Takže já měl pověst, že jsem dost tvrdý.
Ale to jsem jen skvěle hrál. Byl jsem nejistý.
Na Grand Slamech hrozně protivný.
Dneska mám problém sníst jistý druh sportovní tyčinky,
jsem z ní nervózní, protože ji s tím mám spojenou.
Nemůžu ji prostě polknout.
Zkusíme se vyfotit.
A akce!
- Střih. - Máme střih.
V roce 2012 jsem měl najednou různé nové příležitosti,
nejen hrát turnaje, na kterých jsem nikdy nebyl,
ale i vstupní poplatky byly dost jiné.
Tak jsme se rozhodli začít rok brzy.
Nejdříve jsem odjel do Austrálie
a prohrál v prvním kole.
Zklamání pro Mardyho Fishe.
A pak asi na šest dní zpět do LA.
Pak do Švýcarska na Davis Cup.
Čtyři dny doma.
A tělo na to: „Co sakra děláš? Někdy je třeba se vyspat.“
A pak zase zpět do Marseille.
V prvním kole prohra.
Nevím, co se s Mardym děje.
Nehraje na své úrovni.
Pak let do Dubaje.
Tam jsem začal s prášky na spaní, kvůli časovým pásmům,
ale prohrál jsem v druhém kole.
Patří do světové desítky. Mardy by měl vyhrávat.
Začíná stoupat stres, narůstá tlak.
Co se děje v americkém mužském tenisu?
Očividně se nám teď moc nedaří.
Mardy, to, jak se dostal do první desítky, bylo skvělé,
ale musíme získat lepší sportovce, dravější hráče.
Věřte mi, přemýšlíme nad tím samým.
Veškeré naděje a kritika bývalých amerických jedniček
visely na Mardym.
Fish má velký problém.
- Fish bojuje… - Fish má stále problém…
To bylo od Fishe zklamání.
Přemýšlíte někdy, proč jste v první desítce?
Loni jsem vyhrál hodně zápasů.
Nedostal jsem se do nejlepší osmičky nebo devítky za týden.
Mardy chtěl vyhrát Grand Slam
a dokázat, že americký tenis je skvělý.
Udělal jsem vše, co jsem mohl,
abych jel na sto procent.
Žádný alkohol.
Byl jsem ukázněný.
Jedl jsem zdravě každý den.
Jako by to nikdy nekončilo. Jako by to šlo stále dál a dál.
Jeho mysl se na něco zafixovala.
Stal se z něj jiný člověk.
Je to, jako by něco přeskočilo.
Nevím, jestli s vámi mluvil o svém prvním turnaji v Miami.
Dostali jsme se do Miami
a něco bylo špatně.
Moje hra nebyla úplně zlá,
ale moje mysl byla mimo.
Mardy opět minul.
Mardy Fish už nemůže hrát o moc hůř.
Pamatuju si, jak jsem odcházel z kurtu.
V šatně byla televize.
Bylo tam ESPN s Patrickem McEnroem, mým daviscupovým kapitánem.
A když jsem vešel, slyšel jsem…
Mardy Fish… prostě to neumím říct jinak.
To byl otřesný výkon.
Tak si říkám: „Zaprvé,
to je otřesný názor.“
A pak to v mysli procházel pořád dokola.
… otřesný výkon…
“A zadruhé, proč to říkáš? Jsi můj kamarád,
můj kapitán. Bojovali jsme bok po boku.“
A pořád to rostlo a rostlo.
A řekl to v celostátním kanále.
Slyšet to mě tvrdě zasáhlo.
Nemohl to ovládat.
Napůl, že má pravdu, a napůl,
že možná není jediný, kdo tohle říká.
… otřesný výkon…
Všechno mě to strašně tížilo.
Tu noc jsem se vzbudil v tři ráno
a srdce mi tlouklo o závod.
„Sakra, to mám infarkt?“
Nemůžu to zastavit.
Přísahám, myslel jsem, že umírám.
Tak volám Christianovi. Napoprvé to nebere.
Volám mu znovu, nebere. Volám potřetí, pořád dokola.
Mardy mě vzbudil.
Byl vyděšený. Já se taky bál.
Tak jsme zavolali sanitku a jeli do nemocnice.
Dali mě na EKG.
Měl jsem tep 240 za minutu.
Nikdy jsem neviděl víc než 192.
Doktoři mě zkontrolovali a řekli „Asi víme, co to je.
Je to nemoc, které se říká tachykardie.“
Kolem srdce je elektřina.
A když špatně funguje, střílí jen tak kolem.
Existuje drobná procedura zvaná ablace.
Uspali mě na mnoho hodin.
Prošli mi přes třísla až k srdci.
Bylo to úspěšné.
Udělali mi důkladnou prohlídku.
Byl jsem 100% zdravý.
Přesně zjistili, kde ten problém vznikl,
a opravili ho.
Ale ukázalo se, že je za tím vším něco vážnějšího.
Po zákroku
jsem poprvé ucítil
ty nepříjemné myšlenky.
Nevěděl jsem, co jsou zač a proč přišly.
Nikdy jsem se nesetkal s nikým, kdo měl problémy s duševním zdravím.
Netušil jsem, za kým jít.
A nikdo nevěděl, čím si procházím,
protože jsem se naučil neukazovat slabosti.
A byl jsem na to hrdý.
Ale v týdnech před US Open
těch myšlenek bylo stále víc.
Nejdřív co tři dny, pak co dva,
pak denně a pak každou hodinu.
Ale říct o tom někomu by znamenalo projevit slabost…
a já netušil, jak tohle zvládnout.
Tak jsem to stále držel v sobě.
US Open v roce 2012 byl divný turnaj.
Já si říkal, že už další rok nezvládnu.
Nemůžu se opět fyzicky a mentálně připravovat.
Takže jsem s kariérou skončil.
Tak jo, díky, že jste přišli.
Bude to stručné a od srdíčka.
Rozhodl jsem se, že tohle bude můj poslední turnaj.
Je vám 30 a to není žádný věk.
Federerovi je 31. V jistém smyslu jdete do důchodu brzy, ne?
Skvěle. Nerad bych prošel tiskovkou
bez přímého srovnání s Rogerem, takže díky.
Upřímně řečeno, ti chlapi jsou fakt skvělí
a já si nejsem jistý,
že bych s podlomeným zdravím dosáhl toho, čeho chci.
Na ten turnaj se dívám trochu s pocitem viny,
protože já si užíval vítězné kolečko a netušil jsem, čím Mardy prochází.
Asi jsem úplně nechápal, co se vlastně děje.
Když jsme dorazili do New Yorku, moje mysl mě úplně pohltila.
Dvacet čtyři hodin denně.
A pak Andy ukončil kariéru.
Překvapuje vás, že to řekl právě tady na US Open?
Udivilo vás to?
Jo. Samozřejmě, všichni máme pochyby
a nikdy jsem si neuvědomil,
pod jak velkým tlakem se nachází při podobných turnajích,
až do loňska, kdy jsem se stal nejlepším Američanem.
A zvládal to neuvěřitelně dobře a vůbec se nezmínil, jak zlé to je.
Možná poslední výměna Roddickovy kariéry.
Del Potro získává gem, set i zápas.
Andy, tahle chvíle je tvoje.
Tady je mikrofon.
Páni.
Od dětství
jsem jezdil na tento turnaj a byl šťastný,
že můžu sedět tam, kde sedíte dnes vy,
a sledovat tuhle hru
a vidět střídající se šampiony.
Užíval jsem si každý okamžik…
Díky za všechno. Miluju vás a díky, lidi. Děkuji.
V třetím kole jsem měl hrát noční zápas na Stadionu Arthura Ashe.
Na noční zápasy dávali jen velké hvězdy.
A ne proto, že bych hrál proti Federerovi, Roddickovi nebo Nadalovi.
Bylo to kvůli mně.
Ten rok byli lidi z Mardyho nadšení.
Už dlouho Američané nezískali titul v mužské dvouhře.
Myslíte, že to letos může někdo prolomit?
Mardy Fish hraje už nějakou dobu, ale hraje skvělý tenis,
a je připravený získat titul.
Máte-li rádi americký tenis, fanděte FIshovi.
Mardy Fish. Náš poslední mohykán.
Všechny tyhle televizní upoutávky…
Amerika se dívá. Celý svět se dívá.
Jime, na US Open je noc a američtí tenisté noc milují.
Za ty roky už jsme v těchto zápasech zažili
taková dramata, takový náboj.
Mardy Fish tvrdě dřel, aby se sem dostal.
Viděl svého kamaráda Andyho Roddicka zažívat tyto chvíle
a teď je třeba napnout síly. Je čas dát do toho vše.
Dámy a pánové, prosím, přivítejte hráče.
Mardyho Fishe a Gillese Simona.
Do toho, Mardy! Do toho!
Do toho, Mardy!
Do prdele!
Byl to velmi stresující zápas, emoce jak na horské dráze.
Pořád jste jako na trní.
Ale zase hraju dobře.
Na kurtu tyhle myšlenky nemám.
To je moje útočiště.
Do toho, Mardy!
To bylo poprvé,
kdy jsem začal věřit, že můžu tento Grand Slam vyhrát.
Do toho, Mardy!
Nakonec jsem vyhrál třetí set v tie-breaku
a při změně stran jsem si sedl
a trochu se uklidnil.
A z nějakého důvodu jsem se podíval na hodiny.
Stálo tam 1:15.
„Páni, to už je tak pozdě.
Jsme ve čtvrtém setu. Tohle bude trvat věčnost.
Do postele se dostanu ve čtyři, a to musím ten set vyhrát.
A pak najednou,
z ničeho nic,
prostě bum!
„Ale ne.“
Tohle je poprvé, co se mi to stalo na kurtu.
Padla na mě celá ta tíha toho stresu.
Mé tělo necítí…
Bude mi zle?
Mé zdraví bude… Musím do nemocnice…
Infarkt? Snědl jsem toho moc?
Jedl jsem příliš málo?
Neustálý tok myšlenek.
Nemůžu to zastavit.
V hledišti a u televize se koukají desítky tisíc lidí.
Nebylo kam jít, kde se ukrýt.
Mardy!
Byl jsem najednou
úplně sám.
Přišel jsem o své poslední bezpečné místo.
Ale hluboko uvnitř víte, že to nemůžete ukázat.
Psychická odolnost je 100% bojové nasazení.
Nesmíte naříkat, stěžovat si, hledat únikové cesty.
Musím hrát dál.
S Christianem jsme oba poznali, že se něco děje,
že není sám sebou.
Ze zbytku zápasu si nic nepamatuju.
Snědl jsem toho moc? Jedl jsem příliš málo?
Což je nepochopitelné.
Snědl jsem toho moc?
Mám infarkt?
A překvapuje mě, že poslední gemy vyšly tak, jak vyšly.
Gem pro Fishe.
Protože já jsem byl v jiné sféře, na jiné planetě.
Gem, set i zápas pro Fishe.
Výsledek 6:1, 5:7, 7:6, 6:3.
Justin Gimelstob dělal reportáž.
Pamatuju si jen, že jsem říkal: „Prosím, pospěš si.“
PROSÍM, POSPĚŠ SI. NECÍTÍM SE DOBŘE.
Roger Federer postupuje.
Co budeš muset udělat, abys ho mohl porazit?
Právě teď nemám tušení, abych byl upřímný. Mnohem víc než jsem předvedl dnes.
Ale zkusím si co nejlépe odpočinout a uvidíme, co se dá dělat.
Mardy, díky moc. Skvělá práce.
ČTVRTÉ KOLO US OPEN MARDY FISH VS ROGER FEDERER
Hrát proti Rogerovi na US Open
na hlavním kurtu o čtvrtfinále,
to je práce pro nejlepšího amerického tenistu.
Tahle možnost byla to, pro co pracoval celý život.
Tohle je tenistův sen.
Dnes slavíme Svátek práce na US Open, ale tenisté budou dnes tvrdě pracovat.
Roger Federer proti Američanu Mardymu Fishovi.
A my se vrátíme po reklamní pauze.
Další den jsem se vzbudil a říkám si: „Jak tohle překonám?“
Zoufale se snažím vymyslet, jak tyhle myšlenky zastavit.
Prostě vyšlo najevo,
se potýká s myšlenkami, které ho velmi rozrušují.
Byl vyděšený.
Tady ho máme.
Světová jednička Roger Federer přijíždí na zápas
proti americké naději Mardymu Fishovi.
Bylo pro mě těžké sedět a vědět, že můj přítel tímhle prochází,
tak jsem s ním sdílel své životní těžkosti.
A…
pamatuju si, jak Christian říká…
Měl jsem deprese, problémy s úzkostí,
bral jsem léky.
A že by mu to mohlo pomoct.
Prostě jsem ho objal
a ujistil ho, že všechno bude v pořádku.
S manželkou jsme nasedli do auta a jeli na stadion.
Začaly mě znovu zaplavovat ty myšlenky.
Měla jsem jen strach o jeho zdraví.
Oči měl zalité slzami
a vím, že jsem se naklonila a chytila ho za ruku a řekla:
„Nemusíš hrát.“
„Co tím myslíš, že nemusím hrát?
Musím si hrát.“
Na tento zápas jsem se fyzicky, mentálně a emocionálně připravoval celý život.
Odstoupit bylo neslýchané.
Začal jsem přemýšlet.
„Počkat. Já vážně nemusím hrát.“
Všichni jsme seděli a čekali na nástup.
Stacey psala, že už jedou,
ale něco bylo divně,
a pak si vzpomínám, jak Justin Gimelstob řekl:
„Pokud Mardy nebude hrát, CBS někoho zavraždí.“
A vzpomínám si, že jsem si říkala: „Bože můj.
Co se to děje?“
Dostáváme oficiální zprávu,
že zápas Federer-Fish se nekoná.
Mardy Fish odstoupil.
Přišli jsme na kurt a řekli USTA, že k utkání nenastoupím.
A pak jsem se všem na očích zhroutil.
Úplně jsem přišel o tenis
a všechno tu najednou vyšlo najevo.
Mardy Fish, který měl čelit Federerovi, odstoupil ze zdravotních důvodů…
Jak se to všechno dostane do bodu, kdy musí odstoupit
ze zápasu o čtvrtfinále?
Je symbolické, že to měl být velký zápas proti nejlepšímu hráči všech dob,
takže očekávání by měla být nízká,
a on nemohl ani nastoupit.
KONTUMACE
Když jsem se mu díval do očí, neviděl jsem tenistu.
Nebyla to nervozita ze zápasu.
Nebyla to vyrovnanost.
To bylo něco, co bylo…
špatné.
Tehdy byl můj život
peklo na zemi.
Mentálně jsem velmi trpěl.
Chtěl jsem jen ležet v temné místnosti
a prostě nevidět svět.
Celé měsíce jsem seděl doma
a vůbec nevyšel z domu.
Měl silné panické ataky
a v podstatě nemohl vylézt z postele.
Tak zle na tom byl.
Byl děsivé, jak zle na tom byl.
Jako, co se to tu děje? Chápete?
Zapomeňte na tenis.
Může se ten kluk uzdravit?
Dokáže žít v klidu zbytek života?
Bylo strašné vidět tuhle Mardyho stránku,
kterou jsem nikdy neviděla,
a vůbec jsme netušili, jestli se někdy uzdraví.
Byla to děsivá otázka a děsivá možnost.
Jeho rodina se mě ptala: „Bude v pořádku?“
A já řekl, že ano,
zavřel jsem dveře a křičel: „Sakra!“
Nevěděli jsme, jestli ho dát do nemocnice.
Tak jsem tam zašel zjistit, co a jak.
On nemohl mluvit.
Tak jsme si hráli s míčem, to jsme dělávali, když byl malý.
Uklidňovalo ho to.
V té fázi jsme se o něj vážně báli.
Začal jsem myslet na to nejhorší
a potřeboval odbornou pomoc.
Nakonec
jsme našli dětského psychologa.
Když jsme se setkali poprvé,
řekl mi, že mám těžkou formu úzkostné poruchy.
Neuvěřitelně těžkou.
Zpočátku jsem ho vídal každý den, sedm dní v týdnu.
Předepsal mi léky, meditovali jsme
a řekl mi, jak změnit své myšlenkové pochody,
když se ubíraly špatným směrem.
Ukázalo se, že ten šílený srdeční tep byl jedním ze symptomů.
Jakmile byl hodně nervózní, srdce začalo v jednom místě silně bušit.
To ho trochu znervóznilo, takže se ještě zhoršil,
takový začarovaný kruh.
Jak můžu využít to, co jsem se naučil v tenise po mentální stránce,
nemůže mi to pomoct?
Ukázalo se, že spousta věcí, které jsem měl za podobné,
byly skoro úplně opačně.
Když jsem mluvil o svých problémech, cítil jsem se líp.
Mluvit o tom s doktory, s manželkou, s rodinou, s přáteli
mi nakonec pomohlo,
takže, paradoxně, ukázat slabost a strach
a pustit lidi k sobě
bylo obrovskou…
obrovskou součástí mého uzdravení.
Když jsem ukončil kariéru, byl jsem jen stínem svého nejlepšího já
z tenisového kurtu.
Když odešel Mardy,
byl v té nejlepší formě.
To musí být mučení,
ale myslím, že jsem byl mnohem lepší kamarád,
když jsem přestal hrát.
Do telefonu moc mluvit neumím.
Ale s Mardym jsme si volali co 14 dní a 20 minut si povídali.
Vždycky jsem mu trošku házel návnadu.
„Bože, vždyť pořád můžeš hrát. Pořád bys to zvládal.“
Nechtěl. „Nechci hrát tenis. Ani trochu.“
Pár let probíhaly hovory takhle. Pak se to trochu změnilo.
Andy už kariéru ukončil,
ale řekl: „Nebylo by fajn si spolu ještě jednou zahrát debl?“
Já na to, že ano, že to zkusíme.
Tak jsme v Atlantě hráli čtyřhru.
„Pokud do toho jdeš ty, přijdu taky.“
„Udělej ze sebe vola, já v tom budu s tebou.“
„Skočíme do vody spolu.“
Za pár týdnů se vracíte na kurt.
- Jo. - S Mardym Fishem.
- Jo. Mardy je… - Přítel z dětství.
Přítel z dětství. Byl skvělý… Pořád je skvělý tenista.
Nedostali jsme šanci si spolu naposledy zahrát.
Chce se o to pokusit a já jsem hrdý, že se zkouší vrátit.
Dlouho to byl složitý vztah.
Byla tam soutěživost a ego a…
Já byl asi horší než on, popravdě, ale…
chápete…
Byl tak milý, že mě vytáhl zpátky sem
a naším cílem je zkusit si naposledy zahrát spolu.
Byla to zábava.
Bylo to parádní.
Jako jít spolu na pivo, ale v tenisové verzi.
Vím, že jsem říkal, jak je to sakra skvělé.
Měli jsme společné životní zážitky.
Ve 12 letech jsme proti sobě hráli.
Trénovali jsme v tom komplexu,
můj táta nás budil absurdně brzo.
V jednu chvíli jsme oba byli ve světové desítce.
Oba jsme byli nejlepším hráčem v zemi v naší profesi.
A vyhráli jsme jedno kolo,
což bylo…
což bylo zklamání století.
Když jsme prohráli, já naštěstí znovu skončil.
Ale on pokračoval a měl v roce 2015 parádní léto.
Toto je nahrávka o psychické odolnosti.
V hloubi duše mě opravdu žralo,
že jsem se nemohl vrátit na US Open.
Nešlo o vítězství.
Na tom mi opravdu nezáleželo.
Měl jsem jiný důvod.
Chtěl jsem se vrátit a porazit démony,
kteří mi vzali všechno a navždy mi změnili život.
Ale pořád jsem se veřejně nepřiznal ke svým problémům s duševním zdravím.
Napadlo mě, že to je skvělá příležitost, jak svůj příběh dostat ven.
Proběhla rodinná debata, jestli by to měl vynést na světlo.
Někteří si nebyli jistí, jaký to bude mít dopad na jeho kariéru.
Debatovalo se o tom, jestli to má udělat.
Mardy chtěl. Já myslel, že to pro něj bude dobré.
Někteří jiní lidé ho od toho odrazovali.
Chceš…
odhalit svou slabost,
a slabost není…
Není dobrá pro sportovce.
Hele, sport miluju.
Celý život miluju sport.
Když jsem tím vším procházel,
nenašel jsem žádný úspěšný příběh,
kdy by měl světový sportovec problémy s duševním zdravím
a pak se vrátil, a vrátil se na nejvyšší úroveň.
Tak jsem sepsal svůj příběh, který měl být zveřejněn první den US Open.
„MARDY FISH MLUVÍ O BOJI S ÚZKOSTNOU PORUCHOU“
„MÁLO NÁVRATŮ JE TAK DOJEMNÝCH JAKO NÁVRAT MARDYHO“
„FISH DESTIGMATIZUJE DUŠEVNÍ ZDRAVÍ“
Poslední tři roky
trpím úzkostnou poruchou, proto jsem se ještě nevrátil.
A když to nedokážete ovládat, je to dost krušné.
Chtěl jsem, aby to lidé pochopili,
že zničit to stigma, to „hele, překonej to“
je vážně důležité,
protože tak snadné to opravdu není.
Absolutně se nedá říct, co by se stalo dva měsíce po začátku,
možná i dříve,
kdybych nedostal pomoc,
kdybych nedostal léky,
kdybych neměl někoho neustále u sebe.
Netuším, jestli bych tu ještě byl.
Pomáhá mi být otevřený a mluvit o tom.
Mluvil jsem soukromě s některými hráči,
a možná je jim jen nepříjemné mluvit o tom před kamerami,
ale já se dostal do bodu, kdy chci pomáhat tím, že o tom budu mluvit.
Díky moc, Mardy.
Dámy a pánové,
přivítejte prosím Mardyho Fishe!
Mardy!
Když Mardy zveřejnil svůj příběh,
a my si to přečetli,
byl jsem na něj hrdý.
Jaký bude jeho odkaz?
Lidé znali Mardyho Fishe dlouho,
ale vždy byl trochu ve stínu Andyho Roddicka.
Věřím, že jeho otevřenost ohledně psychických problémů,
což je ve sportu vždycky tabu,
je pro Mardyho Fishe rozhodující okamžik.
Poděkovalo mu mnoho dalších hráčů.
Současných hráčů, bývalých hráčů,
všichni velmi oceňovali,
že měl odvahu to zveřejnit a mluvit o svých problémech.
A to, že jsem mu mohl pomoci
pro mě hodně znamená.
Dámy a pánové,
Mardy Fish!
Pořádný potlesk, New Yorku!
Řekni „Sbohem, tenise!“
Sbohem, tenise!
O PĚT LET POZDĚJI…
Tenisté Spojených států hrají Davis Cup už 120 let.
Vyhráli 32 titulů.
Právě jmenovali svého 41. kapitána.
Mardy Fish je nový kapitán týmu USA.
MADRID, ŠPANĚLSKO
Volal mi šéf USTA a říkal:
„Chceme ti nabídnout místo daviscupového kapitána.“
Ta slova nikdy nezapomenu.
Nesměl jsem to nikomu říct.
Zavolal mi a povídá:
„Právě mluvíš s novým daviscupovým kapitánem.“
A já jen: „Páni!“
Zavolal a řekl:
„Od této chvíle mi budeš říkat kapitáne.“
Já na to: „Víš ty co, Mardy,
vyliž si, protože pořád jsi Mardy Fish.“
Mardy mi zavolal, že chce naposledy dát dokupy starou bandu,
jestli to ještě zvládneme a já na to: „Jasně!“
Davis Cup je naše hlavní týmová soutěž.
Jako mistrovství světa ve fotbale.
Kapitán vybírá a vede tým,
a pro mě je to perfektní způsob, jak pomoci budoucnosti amerického tenisu.
To, že je Mardy 41. kapitán,
je skvělá zpráva nejen pro Mardyho,
ale možná i pro řešení psychických problémů v americkém tenise.
Podle mě je Mardyho psychická odolnost v mnoha ohledech ještě působivější.
Jeho schopnost věci zpracovat a komunikovat je
a nebát se čelit svým démonům
je velmi podstatným předpokladem pro to,
aby byl dobrým kapitánem a trenérem.
Myslím, že bude nejlepší, a je dobře, že tu práci dostal.
Ale to, že se probojoval do bodu, kdy už mu nezáleží na kritice,
na to jsem nejvíce hrdý.
Jsem rád, že se Mardy dostal do bodu,
kdy mohl rozhodnout, že to riziko za to stojí.
Hele, vždycky budu muset řešit své duševní zdraví.
Říkával jsem doktorům, že se těším, až to bude za mnou.“
A oni: „No, nerad vám to říkám, ale tohle bude vždy vaší součástí.“
A pořád, po šesti, sedmi, osmi letech,
je to pořád…
pořád je to každodenní bitva,
ale já každý den vyhrávám.
Překlad titulků: Veronika Kubíčková