Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎Caseta asta e despre rezistență mentală.
‎Nu e ușor să reușești să ajungi acolo,
‎dar, dacă urmezi pașii de pe casetă,
‎vei obține rezultate reale.
‎În primul rând, 100% efort de luptă.
‎Adică nu te vaiți, ‎nu te plângi, nu cauți să scapi.
‎Cel mai important meci ‎din carieră era în două ore.
‎Cel mai important din viață.
‎Mă închisesem în mine,
‎încercând cu disperare să găsesc ‎o cale să alung gândurile.
‎Eram pe cale să joc ‎cu cel mai bun jucător
‎pentru semifinala US Open.
‎Adică nu te vaiți, ‎nu te plângi, nu cauți să scapi.
‎Pentru acest meci, ‎mă antrenasem fizic, mental
‎și emoțional toată viața.
‎În mașină, spre Stadionul Arthur Ashe,
‎aveam mintea în toate părțile.
‎Dintr-odată… bum!
‎Au început să mă năpădească gândurile
‎din ce în ce mai tare.
‎Numai gânduri.
‎Și inima îmi bătea nebunește.
‎Respiram adânc.
‎Am căutat pe Google ‎„tulburare de anxietate”,
‎„atac de panică”, „sănătate mintală.”
‎M-am uitat pe YouTube cum să gestionez,
‎cum să le depășesc:
‎„Cum o să trec peste asta?”
‎Practic, eram disperat.
‎N-am știut ce să fac.
‎UN SERIAL DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
‎Tenisul de la noi pare să fie în declin.
‎Unii încearcă să îndrepte asta cumva.
‎Asociația de Tenis a Statelor Unite ‎pune bazele unui program național
‎pentru sprijinirea tinerelor talente ‎prin centre de tenis regionale.
‎Creăm un centru național de pregătire…
‎PREȘEDINTE USTA
‎…unde vom duce jucătorii de top,
‎le vom oferi burse ‎și vom pregăti campioni.
‎Aceasta este harta ‎cu toate centrele noastre de pregătire
‎din Statele Unite.
‎Vom lua cei mai buni 1.000 de copii,
‎iar 500 vor pleca.
‎Rămânem cu 200. Ceilalți vor pleca.
‎Rămânem cu zece și din acești zece ‎trebuie să facem un campion.
‎„USTA CREEAZĂ CAMPIONUL DE MÂINE”
‎„UN MARE EXPERIMENT ÎN TENISUL AMERICAN”
‎Sporturile americane îl vor pe cel mai bun
‎și rezultate imediate,
‎și nu era diferit nici în tenis.
‎La acel moment, ‎tenisul american era îmbătrânit.
‎Oficialii din tenis spun ‎că jucătorii îmbătrânesc.
‎Mulți din tenisul masculin își fac griji ‎pentru viitorul său.
‎Așa că, simțindu-se presată, ‎USTA s-a implicat
‎și a investit resurse enorme ‎în dezvoltarea unui jucător de top.
‎Există cerințe uriașe ‎din partea sponsorilor,
‎a presei și a fanilor ‎pentru noua speranță a tenisului american.
‎Chiar și la nivel de academie,
‎un jucător care ar putea juca ‎la următorul nivel
‎era o marfă.
‎Să fim sinceri!
‎Când l-am văzut pe Mardy,
‎nimic nu mi-a inspirat:
‎„E un copil-minune. Va ajunge cunoscut.”
‎Părea stângaci.
‎Avea o lovitură de dreapta îngrozitoare.
‎Dar mintea lui m-a fascinat.
‎Arunca departe. Venea una scurtă.
‎Arunca pe diagonală
‎și îți ziceai: „Fir-ar! Ce lovitură tare!”
‎Am mers la USTA și le-am zis: ‎„Îl vreau pe Mardy la Saddlebrook.”
‎Saddlebrook a fost un punct de cotitură.
‎Multe lacrimi.
‎Am mers la inițiere și am plâns până acasă
‎când l-am lăsat.
‎Ne plăcea să-l avem acasă. ‎Deodată, era plecat.
‎Nu mi-am imaginat că va pleca la 15 ani.
‎Locuiam într-un oraș mic,
‎în Vero Beach din Florida.
‎Prima oară când m-am mutat
‎a fost o experiență revelatoare.
‎Profesioniștii erau acolo.
‎Jim Courier era acolo.
‎Pete Sampras era acolo atunci.
‎îi vedeam antrenându-se ‎și simțeam că sunt jucător de tenis.
‎La Saddlebrook,
‎suntem experți ‎în crearea de jucători de top.
‎Pete Sampras, Martina Hingis,
‎Andy Roddick, Jennifer Capriati.
‎Elita tenisului american.
‎Chiar credem că rezistența mentală ‎e o trăsătură definitorie
‎a lor, ca sportivi.
‎În cadrul programului,
‎lucrăm la dezvoltarea ‎aptitudinilor fizice,
‎emoționale, mentale,
‎ca să devină profesioniști de succes
‎și să aibă rezultate bune ‎la Grand Slam-uri și Cupa Davis.
‎A trebuit să le insuflăm ‎disciplina mintală de la început.
‎N-avea să fie niciodată ‎ceva instinctual la un copil.
‎Te trezeai dimineața.
‎Uneori, te antrenai înainte de școală.
‎Nu știu cât de grea era școala,
‎dar jucam mult tenis.
‎Chiar credeam ‎că repetiția devine obișnuință
‎și repetările trebuie să fie perfecte.
‎Apoi, lucram la sală.
‎Mergeam la școală câteva ore.
‎Apoi, reveneam pe teren la ora unu.
‎Bum! O luam de la capăt a doua zi.
‎Și mergeam într-o sală ‎de două ori pe săptămână
‎și urmăream un clip cu Jim Courier ‎și Pete Sampras despre rezistența mentală.
‎Nu e ușor să reușești să ajungi acolo.
‎Dar, dacă urmezi pașii de pe casetă,
‎vei obține rezultate reale.
‎Atunci am învățat filosofia
‎„lasă capul jos.”
‎„Îți vezi de treaba ta ‎și nu arăți slăbiciune.”
‎Adică nu te vaiți, nu te plângi,
‎nu cauți să scapi.
‎ANTRENAMENT ‎SLĂBICIUNE
‎Poți crea un campion?
‎Să-l modelezi în următorul Tiger Woods ‎sau Michael Jordan?
‎La stațiunea Saddlebrook din Florida,
‎un grup de copii promițători ‎se antrenează departe de casă.
‎Doar câțiva dintre acești tineri ‎vor deveni profesioniști.
‎Este pur și simplu supraviețuirea ‎celui puternic fizic
‎și rezistent psihic.
‎A fost șocant să văd ‎cât de duri erau mulți dintre jucători.
‎Dar Andy Roddick…
‎puștiul acesta era diferit.
‎Competivitatea lui era diferită ‎de a celorlalți copii.
‎Andy avea pasiune.
‎Foarte conștiincios, nemilos pe teren,
‎până în punctul în care cedam puțin.
‎Voia să câștige aproape prea mult.
‎Anticipez o victorie.
‎Ce spui?
‎O să câștig azi.
‎E unul dintre motive, dacă nu principalul ‎pentru care a avut o carieră de succes.
‎Andy, ce ai vrea să realizezi în tenis?
‎Doar să muncesc să ajung ‎cel mai bun jucător.
‎Ca cine ai vrea să fii? ‎Andre Agassi? Pete Sampras?
‎Ca Pete Sampras și Andre Agassi.
‎Când Andy a ajuns la Academie,
‎lumea s-a arătat interesată de el.
‎Era cumva extraordinar de diferit.
‎Oamenii treceau pe la teren
‎și toți se uitau cum servea Andy.
‎Odată mă antrenam cu Mardy.
‎Eram supărat la antrenament.
‎FOST NUMĂRUL 1 MONDIAL
‎Am avansat și am sărit pe picioare.
‎Am lovit-o cât de tare am putut,
‎a intrat și asta am făcut ‎în următorii 15 ani.
‎Când Andy și Mardy au părăsit academia,
‎Andy era pe drumul spre un succes mondial.
‎#1 LA JUNIORI
‎Deci Mardy era menit să-l ajute pe Andy.
‎Familia Roddick știa că Andy avea nevoie ‎să se antreneze cu un coleg.
‎Știau și că era important ca Andy
‎să aibă prieteni și să se simtă bine, ‎iar Mardy se potrivea.
‎El era tipul care ținea pasul cu el, ‎cu care se distra,
‎dar, în cele din urmă, ‎era puștiul cu care se antrena.
‎Aveam 16 ani când am plecat,
‎iar familia Roddick a fost amabilă ‎să-mi permită să stau cu ei.
‎Nu-i cunoșteam personal,
‎dar m-am mutat la ei și aveam camera mea.
‎Cred că era genul relaxat,
‎iar când a venit la noi acasă, ‎a fost puțin șocat.
‎Tata i-a spus: ‎„Poți să stai aici. E alegerea ta.
‎Dar, dacă stai aici, ‎noi avem anumite reguli.”
‎Tata era un om dur, dar într-un mod bun.
‎Lucra în armată. Era om dintr-o bucată.
‎Tatăl lui mă trezea la cinci dimineața ‎și-mi spunea: „Hai să faci încălzirea!”
‎Îi spuneam: ‎„E cinci dimineața, dle Roddick.”
‎„Nu pot. Sunt obosit.” ‎„Trezește-te! Hai să faci încălzirea!”
‎Era un nivel intensiv ‎de antrenament și competitivitate.
‎Acum, concurența mea era ‎în capătul holului.
‎Juca mai bine și mă enerva și la cină.
‎Concuram la orice,
‎fie că era un joc video,
‎baschet,
‎fete.
‎Nu eram prieteni.
‎Eram frați.
‎Puteam să țipăm la celălalt, să ne batem,
‎iar a doua zi, ne distram de minune.
‎A fost bine pentru mine ‎ să-l am pe Mardy aproape.
‎În cele din urmă, ‎cred că a fost bine pentru amândoi.
‎STELE ÎN DEVENIRE
‎Familia Roddick m-a făcut ‎dintr-un jucător de top al țării
‎într-un jucător de top al lumii.
‎Locul doi pe țară nu-i rău.
‎Mardy Fish.
‎Când au devenit profesioniști,
‎speranța ca un american ‎să fie bun devreme era importantă.
‎Fanul tenisului american ‎fusese răsfățat mulți ani.
‎Sampras, Agassi, Courier, ‎Connors, McEnroe.
‎Aveam decenii ‎de dominanță americană în tenis.
‎CUPA DAVIS SUA
‎În copilărie, am prins sfârșitul
‎generației Connors și McEnroe.
‎Am fost la US Open în '91.
‎MCENROE PREȘEDINTE
‎M-am furișat la stadion.
‎Atmosfera era demențială.
‎Connors o lua razna ‎și se comporta ca o vedetă rock.
‎Acea seară m-a influențat profund.
‎Mi-a schimbat viața și aspirațiile.
‎Tenisul american ‎dinaintea generației noastre
‎nu va mai fi văzut vreodată.
‎Am crescut uitându-mă la ei jucând.
‎Americani concurând turneu după turneu ‎pentru titluri de Slam.
‎Eram în epoca de aur.
‎L-am văzut pe Chang în '89.
‎Eram lipit de TV ‎când Andre a câștigat primul Slam.
‎Când am împlinit nouă ani, mama m-a dus ‎să-l văd pe Pete câștigând US Open în '90.
‎Jim Courier a câștigat patru Slam-uri ‎între '91-'92.
‎A fost o eră foarte specială în tenis,
‎două decenii ‎în care am avut cei mai buni jucători.
‎Acum urmau Andy, Mardy.
‎Asta trebuiau să facă și să fie.
‎Dintr-odată, la 17, 18 ani,
‎această generație legendară ‎ne presa pe mine și Mardy.
‎…în avionul lui Pete Sampras.
‎A fost o presiune enormă ‎din partea acestor campioni
‎ca să le continuăm moștenirea.
‎Iisuse Hristoase! Ce naiba se petrece?
‎Și prietenii mei erau ‎în ultimul an de liceu.
‎Te-am prins!
‎Așa că am avut o copilărie interesantă.
‎Am simțit responsabilitatea.
‎…acolo și trosnește-o.
‎Știam trecutul.
‎Fusesem acolo. Văzusem totul.
‎Aplauze pentru căpitanul ‎echipei SUA la Cupa Davis,
‎John McEnroe!
‎Andre Agassi!
‎Pete Sampras!
‎În 2003, am ajuns ‎în prima mea finală la Cincinnati,
‎un mare eveniment ATP înainte de US Open.
‎Multe puncte, mulți bani în joc.
‎Ne urmăreau zeci de mii de oameni ‎la tribune și la TV.
‎Tocmai împlinisem 21 de ani.
‎Acel meci putea să-mi schimbe viața.
‎Și am jucat cu Andy.
‎Până acum, comparațiile ‎cu marii campioni americani
‎ai ultimelor două decenii ‎fuseseră dezamăgitoare.
‎Dar urmează Andy Roddick contra Mardy Fish ‎într-o finală americană
‎în direct la ESPN2.
‎Cu patru ani în urmă, ‎jucam în clădirea antrenorului.
‎Acum jucam pentru reputație ‎la acest turneu important din Cincinnati,
‎pe care îl urmăream în copilărie.
‎Mardy Fish a locuit un an ‎la familia Roddick
‎în sudul Floridei.
‎Visasem să jucăm împreună
‎într-un asemenea turneu ‎încă de când locuiam împreună.
‎Mardy a urmărit ascensiunea lui Andy
‎și ieri a declarat: „Mereu am crezut ‎că e o chestiune de timp
‎până voi ajunge să fac asta.”
‎Mardy Fish a dovedit ‎că-l poate egala pe Andy Roddick.
‎Nu e deloc intimidat de Roddick.
‎Andy îmi știa jocul ‎mai bine decât orice alt jucător,
‎iar eu îi știam jocul la fel.
‎Am folosit asta în avantajul meu.
‎Nu e nicio greșeală.
‎Contrar așteptărilor, ‎Mardy Fish a câștigat primul set
‎din acest meci de campionat al ATP.
‎E un meci
‎cu doi grei care dau înainte și înapoi.
‎Andy Roddick câștigă al doilea set.
‎Ce meci!
‎A fost foarte competitiv. ‎A fost foarte dificil mental.
‎Dar nu aveam să cedez.
‎Minge de meci pentru Fish.
‎Dintr-odată, aveam minge de meci. ‎Eram șocat.
‎Cel mai important moment ‎din cariera lui Mardy Fish.
‎Servește. Are cea mai rapidă servă ‎din toate timpurile.
‎Mă întreb ce va face.
‎În al treilea set, devenise un joc de șah.
‎Mardy știa că voiam să ajung pe dreapta,
‎fiindcă servisem așa de mii de ori.
‎O să vină pe dreapta. Sunt sigur.
‎Știe că sunt mai slab pe partea asta ‎și o să servească acolo.
‎Dar știe că știu, o s-o dea în revers.
‎Sigur n-o s-o dea în baza de dreapta.
‎Ia stai!
‎Sigur știe că știu.
‎Glumești?
‎N-a avut viteză mare, 138 km/h.
‎Chiar în grădina lui Mardy Fish.
‎Fir-ar! Știam c-o să servească ‎liftat în revers.
‎Ar fi fost cea mai bună strategie.
‎Dar am avut noroc cu altă minge de meci.
‎E momentul să te concentrezi intens
‎și să nu te îndoiești de tine.
‎Bătea mingea și-mi ziceam:
‎„Asta e șansa mea.
‎Sigur n-o să încerce iar în revers,
‎o să dea o bombă în dreapta mea.”
‎„Dar știe că știu că știa că știam…”
‎„În revers. Sigur n-o s-o dea în revers.”
‎„O să servească…”
‎Nu se poate!
‎Iar serviciu liftat larg.
‎Am despicat firul în patru
‎și am ratat-o.
‎M-am uitat la el după ce am lovit-o:
‎„Am putea fi singurii care înțelegem
‎ce ai încercat să faci.”
‎Am pierdut meciul cu 7-6 în al treilea.
‎Prima mea înfrângere dureroasă.
‎Și încă doare.
‎În primul rând,
‎îl felicit pe Mardy.
‎E greu să încerci să învingi un prieten.
‎Acel meci a fost definitoriu.
‎Acum Andy era ‎următorul jucător american de top.
‎Apoi, a devenit numărul unu în lume.
‎O SĂPTĂMÂNĂ MAI TÂRZIU…
‎Anul trecut, ‎US Open a însemnat Andy Roddick,
‎dar acum îl vedem cap de serie
‎sau câștigând totul. ‎Cum i s-a schimbat norocul!
‎Am luat în serios responsabilitatea, ‎povara și așteptările.
‎Eram precis.
‎Eram pregătit.
‎Eram antrenat.
‎Din perspectiva unui copil care visa,
‎e ceva special ‎să reușești să joci la US Open.
‎Muncești pentru asta și reacționezi cumva.
‎Încremenești sau reușești‎, ‎iar eu am reușit.
‎Roddick, la o servă distanță.
‎Ghem, set și meci, Roddick.
‎Trei seturi grozave.
‎Nu pot să cred.
‎Înainte eram un jucător de tenis. ‎După el, a fost diferit.
‎Cum e să câștigi primul Grand Slam ‎și să fii campion la US Open?
‎Sincer, sună bine.
‎Sunt foarte încântat ‎să fiu moderator la ‎SNL.
‎Andy, semnează aici!
‎S-a terminat ‎cu „ești viitorul tenisului american”.
‎Gata.
‎Succesul lui Andy e uimitor și grozav.
‎E prietenul și fratele meu
‎și i-am ținut pumnii toată viața.
‎Ești un afurisit!
‎Da, care era întrebarea?
‎Nu simțeam nicio invidie,
‎dar era ceva de genul ‎„mi-aș fi dorit să pot și eu.”
‎Victoria lui Andy la US Open
‎a fost uimitoare.
‎În sfârșit aveam un american ‎pe cale să câștige mai multe titluri.
‎De ce s-a spart buba ‎pentru tenisul american?
‎Cred că buba s-a numit Federer.
‎A găsit o cale să câștige de fiecare dată.
‎De fiecare dată.
‎Roger e cel mai bun jucător ‎ofensiv și defensiv din lume
‎în același timp.
‎Cum să treci de asta?
‎Roger avea o aură de invincibilitate.
‎Nu te lăsa să respiri, ‎folosea asta în favoarea lui.
‎Bum! Punctul s-a dus.
‎E cel mai plăcut sportiv din lume.
‎Vorbește 17 limbi, ‎părul îi stă grozav și nu transpiră.‎
‎Nu sunt invidios pe succesul lui.
‎Sunt invidios pe ușurința cu care reușește
‎să fie cel mai bun,
‎Am jucat finala în Halle în 2004.
‎Roger a făcut 6-0, 3-0 ‎în vreo 25 de minute.
‎Mi-am zis: „Incredibil!”
‎O să mă învingă cu 6-0 ‎în finala unui turneu.
‎Cred că s-a simțit prost pentru toți
‎cei care plătiseră să vadă
‎și sunt convins și până în ziua de azi
‎că a prelungit meciul, ‎așa că a fost 6-0, 6-3.
‎L-a făcut de o oră.
‎Când credeam că nu poate fi mai rău,
‎în 2005
‎a apărut un tip pe nume Nadal.
‎Uimitor!
‎Apoi, în 2007, ‎un tip pe nume Novak Djokovic.
‎Dumnezeule! Glumești?
‎Și eram șocat.
‎Cei mai buni jucători ‎din toate timpurile în aceeași generație.
‎A devenit un efort gargantuesc
‎să încercăm să-i învingem ‎pe titanii jocului.
‎În timp ce primeam critici.
‎Dar tata mi-a insuflat mentalitatea ‎de armată de a îndura,
‎și de o lua de la capăt.
‎Am făcut-o de multe ori.
‎Regele lumii.
‎Sunt regele lumii!
‎Privind în urmă, ‎în acel moment al carierei mele
‎eram într-o stare emoțională ‎și mentală bună.
‎Mă simțeam foarte norocos ‎să joc tenis profesionist.
‎Era un adevărat vis.
‎Am mers în Asia. Singapore.
‎Belgia. Am mers în Franța.
‎Peste tot. În toată lumea.
‎Îmi plăcea să ies cu prietenii
‎și că puteam să mănânc ‎și să beau ce vreau.
‎O să mergem prin cluburi astă-seară,
‎ne vedem mâine.
‎Atunci mi-am cunoscut și soția,
‎ea e îngerul meu.
‎SOȚIA LUI MARDY
‎N-a fost niciodată un sportiv arogant.
‎Nu era lăudăros.
‎Era tipul amuzant și caraghios.
‎M-a emoționat profund.
‎A fost o perioadă fericită pentru toți.
‎Cu dragostea mea față de tenis, să-l văd
‎jucând a fost distractiv. ‎Foarte distractiv.
‎Am fost la fel de uimit ca ceilalți.
‎Era un tip obișnuit.
‎Spuneam: „Ce caută Mardy pe teren?”
‎Teren neacoperit. Intră Roddick.
‎Și a reușit!
‎Ce obiective ai pentru restul anului?
‎Obiectivul suprem e să-l înving pe Andy.
‎E prea bun.
‎Sincer, era o carieră normală
‎și n-am avut succes.
‎Mulți oameni așteptau ‎ca Mardy să progreseze.
‎Juca de vreo doi ani…
‎I-a fost greu…
‎…să încerce să ajungă ‎alături de Andy Roddick.
‎Cei care sunt considerați cei mai buni
‎au o abordare foarte agresivă.
‎„Te facem praf. Te călcăm în picioare ‎în drum spre victorie.”
‎În acel punct al carierei, ‎nu cred că Mardy era pregătit s-o facă.
‎N-a fost din cauză că nu voiam.
‎Pur și simplu nu înțelegeam. Nu pricepeam.
‎Îmi dau seama ‎dacă un puști de 17, 18 ani înțelege.
‎Nu se corectează singur. Niciodată singur.
‎Mardy e unul dintre puținii
‎care și-a dat seama și s-a corectat.
‎În 2009 mi-am luat o cameră hiperbară
‎care pompează oxigen în corp ‎și ajută la vindecare mai rapidă
‎și practic dormeam acolo, moțăiam acolo,
‎stăteam acolo nonstop.
‎Și am avut un moment revelator ‎privindu-mă în oglindă:
‎„Am 28 de ani,
‎la sfârșitul carierei
‎și încă n-am obținut tot
‎ce puteam și trebuia.”
‎Voiam neapărat să mă asigur ‎că, atunci când mă retrăgeam,
‎puteam să pun capul pe pernă liniștit,
‎știind că am încercat ‎să fac tot posibilul.
‎Așa că mi-am zis:
‎„Hai s-o facem! Hai s-o facem, naibii!”
‎Am lucrat la USTA puțin peste zece ani.
‎Am primit un apel de la Mardy. ‎Voia să știe
‎că, dacă se dedica 100% ‎așa cum o făcea Andy,
‎avea să aibă la fel de mult succes.
‎Atunci m-a convins să mă mut în LA,
‎să locuiesc cu el și Stacy ‎și să încerc să-l fac mai bun.
‎Ne-am așezat la o discuție ‎cu antrenorul lui, Christian
‎și a spus că vrea să realizeze multe.
‎I-am spus că scopul meu suprem e ‎să ajung la Londra,
‎să ajung în finala ATP.
‎În finala de sfârșit de an ‎participă elita.
‎Doar cei mai buni jucători din lume ‎sunt invitați la finală.
‎Obiectivul meu era ‎să-l aduc în cea mai bună formă.
‎Întâi dieta, ca să slăbească.
‎Aveam 92 de kilograme.
‎Mi-am propus să slăbesc cinci.
‎Am renunțat la alcool, pizza, ‎desert, cartofi prăjiți.
‎Eram înfometat mereu.
‎Apoi, am început să ne antrenăm ‎cât de mult posibil,
‎toată ziua, zi de zi.
‎Când m-am întors pe teren,
‎i-am spus antrenorului: „Dă-mi o rachetă.”
‎„Pune câte o minge de o parte și alta,
‎următoarea minge acolo ‎și hai să facem asta ore întregi!”
‎Dacă voiai să-i învingi ‎pe Roger, Rafa și Novak,
‎trebuia să ai picioare de fotbalist,
‎plămâni de maratonist
‎și, pe deasupra, ‎un nivel de concentrare nemaipomenit.
‎Făceam exerciții de încălzire,
‎de mișcare, aruncarea mingii medicinale,
‎alergări în lateral, sporturi, alergare.
‎Acum eram în formă. Nu mai oboseam.
‎Mă antrenam ore întregi.
‎Puteam alerga ore
‎și devine ca o religie, un stil de viață.
‎„Joc două seturi cu tine și două cu tine.
‎După-amiază, joc două seturi cu tine. ‎O repetăm iar și iar.”
‎Punem gheață și o luăm de la capăt.
‎A fost extrem, oricum ar fi fost, ‎dar așa era cu orice.
‎Se culca la 19:30 ‎și nu se mai întâlnea cu prietenii.
‎N-a lăsat timp pentru altceva.
‎Din acel moment, fiecare decizie de-a mea
‎a avut legătură cu cariera.
‎Eram obsedat.
‎Nu se mai termina. ‎Nu eram destul de în formă.
‎Dintr-odată, două luni jumate trecuseră,
‎m-am urcat pe cântar și m-am cântărit.
‎Șaptezeci și opt. Slăbisem 14 kg.
‎Chiar s-a transformat ‎într-o adevărată fiară.
‎Acum începea sezonul.
‎Nici până astăzi nu știu ‎de ce am luat hotărârea asta,
‎dar m-am decis să merg la Newport.
‎Un turneu micuț
‎într-un orășel frumos din New England.
‎Dar mi-am spus ‎că trebuie să câștig turneul.
‎„Trebuie să-l câștig.”
‎Am ajuns în sferturi
‎și am jucat cu un amic, Frank Dancevic.
‎Mardy Fish, mai slab cu 13 kilograme.
‎A fost șocant să văd de aproape.
‎Am pierdut primul set rapid.
‎Și gata! ‎Primul set pentru tânărul belgian.
‎Nu știm ce gândește Fish.
‎„Fir-ar, o să mă învingă!”
‎Toate sacrificiile făcute,
‎îmi schimbasem viața.
‎„Trebuie să câștig.”
‎Dacă nu făceam ceva ca să-l opresc,
‎nu știam ce voi face.
‎Chiar se întâmplă? O să-mi schimb cariera?
‎Am ajuns la schimbare.
‎Am mers la el
‎și deodată…
‎„N-ai nicio șansă să mă învingi. ‎Nu poți. În niciun caz.
‎O să te înving! Mă întorc să câștig.
‎N-ai cum să mă învingi.”
‎Frank mă întreabă: „Ce se întâmplă?”
‎Arbitrul îmi cerea să mă calmez.
‎Mardy!
‎Și nu mi-a venit să cred, ‎dar l-am scos din ritm.
‎Mardy Fish…
‎În sfârșit, Mardy Fish revine răcnind!
‎Lovitură surprinzătoare. Teren neacoperit.
‎Mardy Fish.
‎Un ultim punct incredibil.
‎Condiția fizică s-a impus ‎și am muncit mult.
‎Am muncit mult cu Christian.
‎Am câștigat acel turneu.
‎Iată-l, campionul nostru, Mardy Fish!
‎Felicitări!
‎Am făcut orice ca să câștig.
‎Am pierdut o prietenie, ‎dar a trebuit s-o fac.
‎Meciul acela mi-a schimbat viața.
‎Chiar așa a fost.
‎FINALA DE LA ATLANTA 2010 ‎SĂPTĂMÂNA URMĂTOARE
‎O lovitură grozavă a lui Fish.
‎A fost grozavă.
‎Minge de meci.
‎Mardy Fish câștigă la Newport și Atlanta.
‎Două turnee la rând.
‎CLASAMENT: 49
‎Vai de mine! Mardy câștiga meci după meci.
‎Ce minge a lui Fish!
‎Zece meciuri la rând pentru Mardy Fish.
‎Apare noul Mardy și, deodată,
‎era de două ori mai slab.
‎Câștiga meciuri săptămânal.
‎Te uiți și rămâi impresionat.
‎Fish a reușit!
‎A apăsat un buton ‎și a devenit agresiv, concentrat,
‎foarte puternic.
‎Un joc de elită.
‎Acum ajungeam săptămânal
‎în semifinale și finale de turnee.
‎Curând am ajuns în stadiul
‎de a juca cu cei mai buni.
‎Mardy Fish și Andy Murray se pregătesc.
‎CLASAMENT: 4
‎Ce grozav!
‎Fish îl învinge pe Murray.
‎Am prins încrederea victoriei ‎și asta m-a catapultat.
‎CLASAMENT: 2
‎O să înfrunte un adevărat titan.
‎Rafael Nadal se chinuie, ‎dar nu cu căldura, ci cu Mardy Fish.
‎V-a plăcut asta?
‎Fish continuă să-l pedepsească pe Nadal.
‎Asta îi aduce lui Mardy ‎a treia minge de meci.
‎Da!
‎Mardy Fish l-a învins pe Rafael Nadal ‎pentru prima oară în carieră.
‎Ce efort enorm!
‎CLASAMENT: 16
‎A primit aplauze în picioare. ‎Toți se bucură pentru el.
‎Eram pe locul 20.
‎Dacă câștigam încă două meciuri,
‎aveam șansa de a ajunge ‎în finala turneului mondial.
‎Cum ar fi să te califici la Londra?
‎Ar fi uimitor. ‎Sunt 100 la începutul anului
‎cu ambiția de a ajunge la Londra
‎și am auzit că finala e uimitoare
‎și aș vrea s-o trăiesc pe pielea mea.
‎Dar am jucat cu Andy.
‎CLASAMENT: 9
‎Pierdusem în fața lui de nouă ori la rând.
‎Ce meci avem diseară,
‎Andy Roddick ‎contra lui Mardy Fish, amicul său.
‎…Fish și a pierdut de nouă ori ‎în fața lui Roddick.
‎Când am jucat,
‎am vrut să fie fizic, să fie brutal.
‎Voiam să-l trag în noroi după mine.
‎N-a fost niciodată pregătit s-o facă.
‎Cred că Roddick ‎tot e mai rezistent mental.
‎Pierdeam în fața lui ‎fiindcă avea rezistență mentală
‎și era mai atletic decât mine.
‎Dar acum aveam un corp nou ‎care îl întrecea.
‎Dintr-odată, mă băga ‎în schimburi de 10-20 de mingi.
‎Era dispus să muncească.
‎Cum explici asta?
‎Asta îi aduce lui Mardy ‎o minge de meci triplă.
‎Mardy Fish îl învinge pe Andy Roddick.
‎N-a permis să fie învins de zece ori.
‎Mardy s-a simțit bine.
‎Felicitări! A meritat ‎să renunți la cartofi prăjiți, nu?
‎A meritat.
‎E una dintre cele mai mari victorii ‎de până acum.
‎Mardy a făcut ce Andy mereu s-a temut
‎și a făcut-o de două ori.
‎Victorios.
‎A doua oară.
‎Mi-am spus:
‎„Poate nu sunt mai bun.”
‎Zece ani mai târziu decât credeam,
‎dar a simțit că-și ia locul cuvenit
‎ca jucător american de top.
‎Pentru cei care nu sunt fani, ‎el e Mardy Fish.
‎E numărul unu în tenis în America.
‎Vei avea 30 de ani. ‎Acum ești cel mai bun jucător american.
‎Ce ți-a luat atât?
‎„Vai de mine! ‎Sunt cel mai bun jucător din țară.”
‎- Mardy! ‎- Fish!
‎Știam că poate face parte din elită.
‎Apoi, a ajuns pe locul șapte în lume ‎și eram încântată.
‎Da! El e Mardy al nostru.
‎Am urcat în clasament.
‎Am încheiat anul pe locul șapte mondial.
‎CLASAMENT: 7
‎Le-am spus antrenorului și soției:
‎„Faceți-vă bagajele. Londra ne așteaptă.”
‎LONDRA
‎Când m-am calificat, ‎m-a sunat Jim Courier,
‎el fusese pe primul loc ‎cu patru turnee câștigate.
‎Era căpitanul Cupei Davis. ‎M-a întrebat ce fac.
‎I-am zis: „Nimic. Sunt în baie.”
‎N-am adus vorba.
‎Și mi-a zis:
‎„Uită-te în oglindă.
‎Ești în primii zece din lume.”
‎Și i-am zis: „Ai dreptate!”
‎Mardy Fish!
‎E un eveniment foarte special.
‎Sunt jucători incredibili.
‎Federer. Nadal.
‎Djokovic.
‎Murray.
‎Fish.
‎Se potrivește? Chiar se potrivește?
‎Dintr-un oarecare motiv, ‎mi s-a părut… potrivit.
‎Suntem aici cu un motiv.
‎Am avut rezultate bune anul acesta
‎și sunt singurul non-european de aici.
‎Era recunoaștere.
‎Era ușurare. Era exuberanță.
‎Era rezultatul muncii noastre.
‎Nu te aștepți ca să facă asta copilul tău.
‎Era Mardy.
‎Face parte din club.
‎Am pierdut un meci strâns ‎cu regele, Roger Federer.
‎Dar nu mi-a păsat. Chiar nu mi-a păsat.
‎Amintirea de a face parte din cei opt
‎a fost una dintre cele mai speciale clipe.
‎Acelea erau clipele la care privesc ‎în urmă și spun că a meritat totul.
‎Ce ai de spus despre anul acesta?
‎Că e posibil să joc aici,
‎să știu că pot reuși.
‎Îți dă încredere că poți s-o repeți
‎și sper că, dacă împlinesc 30 de ani, ‎nu voi involua.
‎Să fii cel mai bun din America
‎e un lucru uimitor.
‎E un vis împlinit.
‎Dar există multă presiune.
‎Miza e pe măsura responsabilităților.
‎Te implici atât de mult, ‎încât doare când ești învins.
‎Iar partea psihologică e brutală.
‎În cele mai grele momente ești singur
‎pe insula ta, numai tu cu tine
‎și e un loc îngrozitor,
‎simți emoții intense, ‎dar nu le poți arăta.
‎Și partea urâtă e că începe ‎la o vârstă fragedă.
‎La 12 ani ți se zice: „Ești molâu.”
‎Nu vrei reputația asta.
‎Am reputația că sunt destul de dur.
‎Dar m-am prefăcut bine. ‎Nu eram sigur pe mine.
‎Eram afurisit în turnee.
‎Acum nu pot să mănânc ‎un anumit baton de cereale
‎fiindcă îl asociez cu stresul, ‎mă neliniștește
‎și nu pot să-l înghit.
‎Încercăm să facem o poză.
‎Și acțiune!
‎- Tăiați! ‎- Gata.
‎În 2012, deodată ‎mi s-au oferit alte oportunități,
‎nu doar să joc în turnee noi,
‎dar și evenimentele publice ‎se plăteau mai bine.
‎M-am hotărât ‎să-mi pregătesc orarul din timp.
‎Am început anul plecând în Australia…
‎și am pierdut prima rundă.
‎Un rezultat dezamăgitor pentru Mardy Fish.
‎Apoi, m-am întors în LA vreo șase zile.
‎Am zburat în Elveția pentru Cupa Davis.
‎M-am întors patru zile.
‎Corpul îmi spunea: ‎„Ce naiba faci? Trebuie să dormi.”
‎Apoi, la Marsilia.
‎O înfrângere în Marsilia.
‎Nu știu ce a pățit Mardy.
‎Nu joacă la același nivel.
‎Am zburat la Dubai.
‎Am început să iau pastile de dormit ‎pentru fusul orar,
‎dar am pierdut a doua rundă în Dubai.
‎E în primii zece din lume. ‎Ar trebui să câștige.
‎Acum stresul și presiunea ‎începuseră să se adune.
‎Ce se întâmplă în tenisul american?
‎Nu ne descurcăm prea bine acum.
‎Mardy a făcut un mare efort ‎să ajungă în top zece,
‎dar avem nevoie ‎de sportivi mai buni, mai agresivi.
‎Credeți-mă, noi ne întrebăm același lucru.
‎Toate speranțele și criticile ‎foștilor campioni americani
‎au căzut pe Mardy.
‎Fish e într-o groapă mare.
‎- Fish se chinuie… ‎- Fish are probleme…
‎Dezamăgitor pentru Mardy Fish.
‎Te-ai întrebat de ce ești în top zece?
‎Am câștigat multe anul trecut.
‎N-am ajuns pe locul opt sau nouă în lume ‎într-o săptămână.
‎Mardy voia un Slam
‎și să arate ‎că tenisul american era grozav.
‎Am făcut tot posibilul
‎ca să fiu perfect.
‎Fără alcool.
‎Multă disciplină.
‎M-am asigurat că mănânc corect zilnic.
‎Parcă nu se termină niciodată. ‎Parcă e tot timpul așa.
‎Mintea lui se fixa pe ceva.
‎Devenise un alt om.
‎Parcă ceva s-a rupt în el.
‎Nu știu dacă v-a povestit ‎despre prima oară la Miami.
‎Am ajuns la Miami
‎și ceva era ciudat.
‎Nu aveam probleme cu tenisul,
‎ci mintea îmi făcea probleme.
‎Altă ratare a lui Mardy.
‎Mardy Fish nu poate juca ‎mai rău decât atât.
‎Țin minte că am ieșit de pe teren.
‎Era un televizor în vestiar.
‎Era dat pe ESPN cu Patrick McEnroe, ‎căpitanul meu de la Cupa Davis.
‎Când am intrat, am auzit…
‎Mardy Fish… nu știu cum s-o spun altfel.
‎O execuție deplorabilă.
‎Mi-am zis: „În primul rând,
‎ai o abordare deplorabilă.”
‎Și și-a tot repetat asta în minte.
‎…execuție deplorabilă…
‎„Apoi, de ce ai spune asta? ‎Ești prietenul meu,
‎căpitanul meu. ‎Am trecut prin multe împreună.”
‎S-a tot amplificat.
‎Și la televiziunea națională.
‎Asta m-a afectat foarte tare.
‎N-a putut gestiona situația.
‎În parte, avea dreptate.
‎Dar mă gândeam ‎că nu e singurul care o spune.
‎…execuție deplorabilă…
‎Asta m-a influențat foarte tare.
‎În acea noapte, m-am trezit la trei
‎și mi-o luase inima la trap.
‎„Fir-ar, fac infarct?”
‎N-o puteam opri.
‎Sincer să fiu, credeam că voi muri.
‎L-am sunat pe Christian. N-a răspuns.
‎L-am sunat iar, ‎de două, trei ori. Întruna.
‎Mardy m-a trezit.
‎Era îngrozit. Și eu eram speriat.
‎Am chemat ambulanța să-l ducem la spital.
‎M-au pus să fac un EKG.
‎Ritmul cardiac era ‎de 240 de bătăi pe minut.
‎Nu mai fusese peste 192.
‎Doctorii m-au consultat ‎și au zis: „Credem că știm ce e.
‎Se numește tahicardie.”
‎Inima are electricitate în jur.
‎Când nu e normală, ‎se stimulează necontrolat.
‎Se poate face ‎o mică procedură numită ablație.
‎Te sedează ore întregi.
‎Trec de la vintre până la inimă.
‎A fost un succes.
‎M-au examinat complet.
‎Eram 100% sănătos.
‎Au descoperit unde era problema
‎și au rezolvat-o.
‎Dar s-a dovedit că se petrecea ceva ‎și mai important.
‎După procedură,
‎a fost prima oară când am avut
‎niște gânduri neplăcute.
‎Nu știam ce erau sau de ce.
‎Nu mai fusesem în preajma cuiva ‎cu problemele mentale.
‎Pur și simplu… ‎n-am știut ce să fac cu ele.
‎Și nimeni nu știa prin ce trec,
‎fiindcă mă disciplinasem ‎să nu arăt slăbiciune.
‎Și eram mândru de asta.
‎Dar, până la US Open,
‎gândurile astea mă năpădeau ‎din ce în ce mai tare.
‎La fiecare trei zile, două zile,
‎în fiecare zi, apoi în fiecare oră.
‎Dar, dacă spuneam cuiva despre asta ‎arătam că sunt slab
‎și n-am știut cum să reacționez.
‎Așa că am ținut totul în suflet.
‎US Open din 2012 a fost un turneu ciudat.
‎Mi-am zis că nu mai pot ‎încă un an, e greu.
‎„Nu mă mai pot pregăti fizic și mental.”
‎Așa că m-am retras.
‎Vă mulțumesc pentru prezență.
‎O să trec direct la subiect.
‎Am decis că acesta va fi ‎ultimul meu turneu.
‎Ai 30 de ani, nu ești bătrân.
‎Federer are 31 de ani.
‎Te retragi cam devreme, într-un fel?
‎Bun. Nu voiam ‎să trec prin conferința de presă
‎fără să fiu comparat cu Roger, mersi.
‎Sincer, au devenit foarte buni
‎și nu sunt sigur…
‎că pot să fac ceea ce vreau să fac ‎cu sănătatea compromisă.
‎Mă simt puțin vinovat ‎când mă gândesc la turneu,
‎fiindcă sunt mândru de ce am realizat
‎și nu știu dacă am înțeles ‎prin ce trecea Mardy.
‎Nu cred că am înțeles complet ‎ce se petrecea.
‎Când am ajuns la New York,
‎mintea mea mă mistuia complet,
‎în fiecare zi.
‎Apoi, s-a retras Andy.
‎Ești surprins că se retrage la Open?
‎Te-a luat pe nepregătite?
‎Da. Toți avem îndoielile noastre
‎și n-am reușit să înțeleg
‎sub ce presiune se afla
‎la un asemenea turneu
‎până anul trecut ‎când am ajuns pe locul unu în SUA
‎și s-a descurcat foarte bine, ‎fără să se vaite cât de greu e.
‎Posibil ultimul punct ‎din cariera lui Andy Roddick'
‎Ghem, set, meci, del Potro.
‎Andy, e momentul tău.
‎Microfonul îți aparține.
‎De când eram copil
‎urmăresc acest turneu ‎și m-am simțit norocos
‎să stau unde stați voi astăzi,
‎să urmăresc meciul
‎și să văd campionii ‎care au venit și au plecat
‎și mi-a plăcut fiecare moment.
‎Vă mulțumesc pentru tot. ‎Vă iubesc și vă mulțumesc.
‎În a treia rundă, m-au programat ‎pentru un meci de noapte pe Arthur Ashe
‎și programau doar jucătorii de top ‎pentru meciuri de noapte.
‎Și nu din cauza că jucam împotriva ‎lui Federer, Roddick sau Nadal.
‎Era pentru mine.
‎În acel an, lumea era bucuroasă ‎pentru Mardy.
‎Au trecut ani ‎de când un american a câștigat la simplu.
‎Avem jucători ‎care să aducă titlul acasă anul acesta?
‎Mardy Fish e în scenă ‎de ceva vreme, joacă grozav
‎și e pregătit să câștige US Open.
‎Ține-i pumnii lui Mardy Fish.
‎Mardy Fish. Da, e ultimul în picioare!
‎Toate stațiile TV erau pregătite,
‎SUA și toată lumea erau cu ochii pe el.
‎E noapte la US Open ‎și jucătorilor americani le place noaptea.
‎Am văzut mult spectacol,
‎multă frenezie în aceste momente.
‎Mardy Fish a muncit mult să ajungă aici.
‎L-a văzut pe Andy Roddick ‎trăind aceste momente
‎și acum va simți energia. ‎Acum e momentul.
‎Doamnelor și domnilor, ‎aplauze pentru jucători!
‎Mardy Fish și Gilles Simon.
‎Hai, Mardy! Hai!
‎Hai, Mardy!
‎Fir-ar!
‎A fost un meci foarte stresant, ‎cu o avalanșă de emoții.
‎Un meci cu nervii întinși.
‎Dar jucam bine.
‎Nu aveam gândurile pe teren.
‎Era refugiul meu.
‎Hai, Mardy!
‎A fost prima oară
‎când am crezut ‎că pot câștiga acest Grand Slam.
‎Hai, Mardy!
‎Am câștigat al treilea set la departajare
‎și m-am așezat pentru schimbare
‎ca să mă liniștesc puțin.
‎De nicăieri, m-am uitat la ceas.
‎Era 1:15.
‎„Mamă, ce târziu e!
‎Suntem abia la al patrulea set. ‎O să dureze o veșnicie.
‎O să fiu în pat abia la 4:00, ‎numai dacă câștig setul.”
‎Și, dintr-odată,
‎de nicăieri,
‎bum!
‎„Nu!”
‎Era prima oară ‎când mi se întâmpla asta pe teren.
‎Întreaga povară a stresului m-a năpădit.
‎„Corpul meu…
‎Mi se face rău?
‎Sănătatea mea… să mă duc la spital?
‎Infarct? Am mâncat prea mult?
‎Am mâncat prea puțin?”
‎Gând după gând.
‎Nu le puteam opri.
‎Zeci de mii de oameni mă urmăreau ‎din tribune și de la TV.
‎Nu aveam unde să mă duc, să mă ascund.
‎Mardy!
‎Dintr-odată,
‎eram singur.
‎Singurul meu refugiu îmi fusese răpit.
‎Dar, în adâncul sufletului, ‎nu te poți expune.
‎Rezistența mentală e 100% efort de luptă.
‎Adică nu te vaiți, ‎nu te plângi, nu cauți să scapi.
‎Trebuie să continui jocul.
‎M-am uitat la Christian ‎și știam că ceva nu era în regulă
‎și că nu era bine.
‎Nu-mi amintesc nimic din restul meciului.
‎„Am mâncat prea mult? ‎Am mâncat prea puțin?”
‎E șocant.
‎„Am mâncat prea mult?
‎Fac infarct?”
‎Și sunt surprins ‎că ultimele ghemuri au decurs așa.
‎Ghem pentru Fish.
‎Pentru că eram în altă zonă, ‎pe altă planetă.
‎Ghem, set și meci pentru Fish!
‎Scorul e 6-1, 5-7, 7-6, 6-3.
‎Justin Gimelstob era pe margine.
‎Și țin minte că m-a rugat să mă grăbesc.
‎Urmează Roger Federer.
‎Ce trebuie să faci ‎ca să încerci să-l învingi?
‎Sincer, acum n-am idee.
‎Mai mult decât azi.
‎Dar ne vom odihni cât putem ‎și vom vedea ce putem face.
‎Mersi, Mardy. Bravo!
‎US OPEN RUNDA 4 ‎MARDY FISH VS. ROGER FEDERER
‎Să joci cu Roger la US Open,
‎pe Center Court ‎ca să ajungi în semifinală,
‎asta face numărul unu în America.
‎A muncit toată viața să ajungă acolo
‎și să aibă ocazia să joace. ‎E visul unui jucător.
‎E Ziua Muncii la US Open
‎și aici, în New York, ‎campionii vor munci din greu.
‎Roger Federer ‎contra americanului Mardy Fish
‎și revenim la CBS după publicitate.
‎M-am trezit a doua dimineață: ‎„Cum o să reușesc asta?”
‎Încercam cu disperare ‎să găsesc o cale să opresc acele gânduri.
‎A ieșit la iveală
‎că îl chinuiau niște gânduri ‎care îl deranjau.
‎Era speriat.
‎A sosit!
‎Numărul unu mondial, ‎Roger Federer, pentru meciul
‎împotriva americanului Mardy Fish.
‎Mi-a fost greu să stau și să văd ‎că prietenul meu trecea prin asta,
‎așa că mi-am împărtășit problemele cu el.
‎Și…
‎Christian mi-a spus…
‎Că avusesem depresie, ‎tulburări de anxietate
‎și că luasem medicamente
‎care l-ar putea ajuta și pe el.
‎L-am îmbrățișat
‎și l-am asigurat că totul va fi bine.
‎Eram în mașină cu soția ‎spre stadionul Arthur Ashe.
‎Au început să mă năpădească gândurile.
‎Mă temeam pentru sănătatea lui.
‎Avea ochii în lacrimi
‎și țin minte că l-am luat de mână ‎și i-am spus:
‎„Nu ești nevoit să joci.”
‎„Cum adică nu sunt nevoit?
‎Trebuie să joc.”
‎La nivel fizic, mental
‎și emoțional, mă antrenasem ‎toată viața pentru acel moment.
‎Ideea de a mă retrage era de neconceput.
‎Am căzut pe gânduri.
‎„Ia stai! Nu sunt nevoit să joc.”
‎Stăteam, așteptam să intrăm.
‎Stacy mi-a dat mesaj că vin,
‎dar că se petrecea ceva,
‎iar Justin Gimelstob spunea:
‎„Dacă Mardy nu joacă, ‎CBS o să omoare pe cineva.”
‎Și țin minte că-mi spuneam: „Dumnezeule!
‎Ce s-a întâmplat?”
‎Am primit informații oficiale
‎că meciul Federer-Fish a fost anulat.
‎Mardy Fish s-a retras.
‎Am intrat pe teren și am spus Asociației ‎că nu voi juca meciul.
‎Și am izbucnit în plâns în fața tuturor.
‎Tenisul îmi fusese răpit complet
‎și totul a ieșit la iveală acolo.
‎Mardy Fish s-a retras ‎înainte de meciul cu Federer
‎pe motive de sănătate‎…
‎Cum se manifestă toate astea, ‎ajungând să se retragă
‎înainte de sfertul de finală?
‎Joacă un meci important din carieră
‎împotriva celui mai bun jucător, ‎unde așteptările sunt minime
‎și nici n-a putut intra pe teren.
‎RETRAGERE
‎Îl priveam în ochi. ‎Nu era un jucător de tenis.
‎Nu avea anxietate de performanță.
‎Nu era vorba despre a fi stăpân pe sine.
‎Era ceva…
‎greșit.
‎La acea vreme,
‎viața mea era un iad.
‎Sufeream mult la nivel mental.
‎Voiam doar să stau ‎într-o cameră întunecată
‎și să nu văd pe nimeni.
‎Am stat în casă luni întregi
‎fără să ies.
‎Avea atacuri de panică
‎și nu putea să se dea jos din pat.
‎Era într-o stare proastă.
‎Era înfricoșător să văd cât de grav era.
‎Ce se întâmplă aici? Știți?
‎Uită de tenis!
‎Își poate reveni puștiul?
‎Poate să-și continue viața?
‎A fost sfâșietor ‎să văd acea latură a lui Mardy,
‎una pe care n-o mai văzusem
‎și nu știam dacă-și va reveni ‎vreodată la normal.
‎Era o posibilitate înfricoșătoare.
‎Familia lui mă întreba: „Va fi bine?”
‎Spuneam că da,
‎apoi, închideam ușa și înjuram.
‎Nu știam dacă trebuia spitalizat.
‎M-am dus acolo să văd cum pot să ajut.
‎Nu putea vorbi.
‎Ne-am jucat cu mingea, ‎fiindcă îi plăcea când era copil.
‎Îl alina.
‎La acel moment, ne făceam griji pentru el.
‎Mă gândeam la ce era mai rău
‎și aveam nevoie de ajutor.
‎În final,
‎am găsit un psiholog pentru copii.
‎Când l-am întâlnit,
‎mi-a zis: „Ai un caz grav ‎de tulburare de anxietate.
‎Foarte grav.”
‎Am început să merg la el zilnic, ‎șapte zile pe săptămână.
‎Mi-a prescris medicamente, ‎am făcut meditație,
‎și mi-a explicat ‎cum să-mi schimb procesul gândirii
‎când aveam idei negative.
‎S-a dovedit că ritmul cardiac crescut ‎era un simptom al anxietății.
‎Când devenea neliniștit,
‎inima îi bătea prea repede în acea zonă.
‎Asta îl neliniștea puțin, apoi creștea
‎și devenea realitate.
‎Cum să preiau ce am învățat în tenis, ‎în partea mentală a jocului,
‎să văd dacă ajută?
‎S-a dovedit că multe care păreau similare
‎erau aproape opuse.
‎M-am simțit mai bine ‎să vorbesc despre ce mi se întâmpla.
‎Cu doctori, cu soția, ‎cu familia, cu prietenii,
‎m-a ajutat în final,
‎iar faptul că mi-am arătat ‎slăbiciunile, teama
‎și că am acceptat ajutor
‎a fost o parte importantă…
‎a revenirii mele.
‎Când m-am retras, ‎eram o umbră a ceea ce fusesem
‎pe terenul de tenis.
‎Când Mardy s-a retras,
‎era probabil în cea mai bună formă a sa.
‎Cred că a fost un chin,
‎dar cred că probabil ‎i-am devenit un prieten mai bun
‎după ce n-am mai jucat.
‎Nu prea vorbesc la telefon.
‎Dar cu Mardy vorbeam o dată ‎la două săptămâni cam 20 de minute.
‎Mereu încercam să-l momesc.
‎„Ai putea să te întorci. ‎Probabil ai putea să joci iar.”
‎Nu voia. ‎„Nu vreau să joc, nici pe departe,
‎și asta a fost discuția vreo doi ani.
‎Apoi, s-a schimbat.
‎Andy se retrăsese deja,
‎dar a zis: „N-ar fi grozav ‎să jucăm la dublu din nou?”
‎„Ar fi grozav. S-o facem!”
‎Așa că am jucat la dublu în Atlanta.
‎„Dacă tu o faci, vin și eu.
‎Dacă te faci de râs, ne facem amândoi.
‎Hai să mergem până la capăt împreună!”
‎Te întorci pe teren în două săptămâni.
‎- Da. ‎- Cu Mardy Fish.
‎- Da, Mardy e… ‎- Prieten din copilărie.
‎Exact. A fost… încă e un mare jucător.
‎N-am avut ocazia să mai jucăm o dată.
‎Va încerca să revină ‎și mă bucur că încearcă să facă asta.
‎Multă vreme a fost o relație complexă.
‎Una competitivă, erau orgolii…
‎și probabil că eu am fost mai rău,
‎dar, știți…
‎A fost drăguț să mă scoată iar pe teren
‎și scopul nostru e să încercăm ‎să mai jucăm o dată împreună.
‎A fost foarte distractiv.
‎A fost minunat.
‎Am jucat tenis ca și cum am ieșit la bere.
‎Țin minte că am zis: „ E super tare.”
‎Am trecut prin viață împreună.
‎Jucam împreună de la 12 ani.
‎Veneam de la antrenamente,
‎tata ne trezea la ore imposibile.
‎La un moment dat, ‎amândoi eram în top zece în lume.
‎În cele din urmă, ‎pe locul întâi la tenis în țara noastră.
‎Am câștigat o rundă,
‎ceea ce a fost…
‎răsturnarea secolului.
‎Din fericire, când am pierdut, ‎se terminase iar totul.
‎Dar a avut o vară frumoasă în 2015.
‎Caseta asta e despre rezistență mentală.
‎În adâncul sufletului, mă rodea faptul
‎că nu pot reveni la US Open.
‎Nu era vorba despre victorie.
‎Nu mă interesa prea tare asta.
‎Eu aveam un alt scop.
‎Să revin și să-mi înving demonii
‎care mi-au luat totul ‎și mi-au schimbat ireversibil viața.
‎Dar tot nu-mi recunoscusem ‎problemele de sănătate mintală.
‎M-am gândit că era momentul perfect ‎să-mi spun povestea.
‎A fost o discuție în familie, ‎dacă să recunoască public asta.
‎Nimeni nu știa ‎cum avea să-i afecteze cariera.
‎S-a discutat dacă s-o facă sau nu.
‎Mardy voia s-o facă. ‎M-am gândit că ar fi bine pentru el.
‎Alții l-au descurajat s-o facă.
‎Tu…
‎îți expui slăbiciunea,
‎iar o slăbiciune nu e…
‎bună pentru un sportiv.
‎Iubesc sporturile.
‎Mi-au plăcut toată viața.
‎Când trecem prin această fază,
‎n-am găsit nicio poveste de succes,
‎în care un sportiv renumit ‎avusese probleme mintale
‎și revenise în sport ‎la cel mai înalt nivel.
‎Așa că am scris o poveste ‎ca să fie lansată în prima zi a US Open.
‎„MARDY FISH DISCUTĂ LUPTA CU ANXIETATEA”
‎„PUȚINE REVENIRI SUNT EMOȚIONANTE ‎CA A LUI MARDY”
‎„FISH AJUTĂ LA DESTIGMATIZAREA ‎SĂNĂTĂȚII MINTALE”
‎Am avut probleme cu anxietatea
‎în ultimii trei ani, ‎de aceea n-am revenit.
‎Când nu o poți controla, ‎devine foarte dificil.
‎Voiam ca lumea să înțeleagă
‎că renunțarea la ideea ‎de „taci și înghite”
‎era importantă,
‎fiindcă nu-i atât de simplu cum pare.
‎Nu aveam de unde să știu dacă în două luni
‎sau poate chiar mai puțin,
‎dacă nu primeam ajutor,
‎dacă nu primeam medicamente,
‎dacă n-aveam pe cineva alături tot timpul,
‎nu știu dacă aș mai fi fost aici.
‎Mă ajută să fiu deschis ‎și să vorbesc despre asta.
‎Am discutat cu câțiva jucători
‎și poate că nu se simt în largul lor aici, ‎cu camerele pe ei,
‎să discute despre asta, ‎dar am ajuns în punctul
‎în care vreau să ajut prin povestea mea.
‎Mulțumim, Mardy.
‎Doamnelor și domnilor,
‎aplauze pentru Mardy Fish!
‎Mardy!
‎Când Mardy și-a lansat povestea
‎și am citit-o și noi,
‎am fost mândru de el.
‎Care va fi moștenirea lui?
‎Lumea îl știa pe Mardy Fish,
‎dar mereu a fost pus pus în umbră ‎de Andy Roddick.
‎Faptul că a fost deschis ‎despre sănătatea mintală,
‎ceea ce e un tabu în sport,
‎cred că e un punct definitoriu ‎pentru Mardy Fish.
‎A primit multe mulțumiri de la jucători.
‎Actuali jucători, foști jucători,
‎toți au fost recunoscători
‎că a avut curajul să-și recunoască ‎problemele și să discute despre ele.
‎Și să-l pot ajuta să facă asta…
‎a însemnat mult.
‎Doamnelor și domnilor,
‎Mardy Fish!
‎Aplauze, New York!
‎Spune „pa, tenis!”
‎Pa, tenis!
‎5 ANI MAI TÂRZIU…
‎Statele Unite joacă Cupa Davis ‎de 120 de ani.
‎Au câștigat 32 de titluri.
‎Tocmai și-au numit ‎cel de-al 41-lea căpitan.
‎Mardy Fish este noul căpitan ‎al echipei SUA.
‎CUPA DAVIS
‎MADRID, SPANIA
‎Directorul USTA m-a sunat și mi-a zis:
‎„Am decis să-ți oferim postul ‎de căpitan al Cupei Davis.”
‎Nu voi uita niciodată acele cuvinte.
‎Mi s-a zis să nu spun nimănui.
‎M-a sunat și mi-a zis:
‎„Vorbești cu noul căpitan al SUA ‎pentru Cupa Davis.”
‎Am fost uimit.
‎M-a sunat și mi-a zis: ‎„Acum trebuie să-mi spui «căpitane».”
‎I-am zis: „Știi ceva?
‎Poți să te duci naibii, ‎fiindcă ești tot Mardy Fish.”
‎Mardy m-a sunat și mi-a zis ‎că vrea să reunească trupa
‎ca să încercăm s-o mai facem o dată ‎și am fost de acord.
‎Cupa Davis e concursul nostru ‎pe echipe major.
‎E precum Cupa Mondială la fotbal.
‎Căpitanul alege și conduce echipa
‎și e calea perfectă pentru mine ‎să ajut viitorul tenisului american.
‎Cu Mardy drept al 41-lea căpitan,
‎cred că e o afirmație puternică, ‎nu doar pentru Mardy,
‎ci pentru problemele de sănătate mintală ‎din tenisul american.
‎În multe privințe, ‎rezistența mintală a lui Mardy
‎e și mai impresionantă.
‎Abilitatea lui de a procesa ‎și transmite informația,
‎de a nu se teme să-și înfrunte demonii
‎vor juca un rol important
‎și va fi un antrenor și un căpitan grozav.
‎Cred că va excela
‎și că merită postul,
‎dar faptul că a luptat ‎până nu i-a mai păsat de critici
‎m-a făcut cel mai mândru.
‎Mă bucur că Mardy a ajuns
‎să realizeze că recompensa merita riscul.
‎Mereu voi avea o problemă ‎de sănătate mintală.
‎Le spuneam doctorilor: „Abia aștept ‎să scap de asta și să las totul în urmă.”
‎Mi s-a zis: „Îmi pare rău, ‎dar te vei confrunta toată viața cu asta.”
‎Chiar și dacă au trecut șase, ‎șapte, opt ani,
‎încă…
‎încă e o luptă zilnică,
‎dar câștig în fiecare zi.
‎Subtitrarea: Ramona Coman