Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Цей сюжет про психічну витримку.
Досягнути психічної витримки непросто,
але якщо ви дотримуватиметеся правил, що тут згадуються, ви досягнете успіху.
Правило перше: боротьба на всі 100%.
Жодного ниття, жодних скарг, жодних утеч.
За кілька годин почнеться найважливіший матч у моїй кар'єрі.
Найважливіший матч у житті.
Я просто згорнувся в клубок.
Я відчайдушно намагався уникнути цих думок.
Боротьба на всі 100%.
Я мав зіграти з кращим у світі тенісистом…
…щоб потрапити у чвертьфінал відкритого чемпіонату США.
Жодного ниття, жодних скарг, жодних утеч.
До цього матчу я все життя готувався фізично, ментально та емоційно.
А тепер дорогою до стадіону Артура Еша
в мене було мільйон думок.
Раптом просто…Бабах!
Думки наповнювали голову.
Безперестанку.
Постійні думки.
А моє серце несамовито билося.
Я глибоко дихав.
Жодних скарг, жодних утеч.
Я гуглив «що таке тривожний невроз»,
«панічний розлад», «психічне здоров'я».
Я слухав відео на YouTube про те, що з цим робити,
як із цим боротися
й думав: «Як мені це пережити?»
По суті, я був у відчаї.
Я не знав, що робити.
ОРИГІНАЛЬНИЙ ДОКУМЕНТАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Здається, теніс у цій країні занепадає.
Дехто хоче це виправити.
Асоціація тенісу США створює загальнодержавну програму
з розвитку й підтримки талантів через регіональні тенісні бази.
Ми створюємо національний тренувальний центр…
…куди братимемо найкращих молодих гравців
і даватимемо їм стипендії. Так ми матимемо кількох чемпіонів.
Це карта, на якій позначені всі регіональні тренувальні центри США.
Ми візьмемо тисячу найкращих дітей,
відсіємо 500.
Лишимо 200. Інших відсіємо.
Тепер лишимо десять. З цих десяти вийде один чемпіон.
«ГРАНДІОЗНИЙ ЕКСПЕРИМЕНТ У АМЕРИКАНСЬКОМУ ТЕНІСІ»
Увесь американський спорт був найкращим і його заохочували.
Це стосувалося й тенісу.
Американські тенісисти тоді вже старіли.
Представники асоціації кажуть, що найкращі тенісисти старіють.
Люди, пов'язані з тенісом, почали переживати за майбутнє.
Тож у USTA відчули тиск…
…і вклали неймовірні ресурси у виховання наступного американського чемпіона.
Корпоративні спонсори, ЗМІ та фанати хочуть побачити нову надію тенісу США.
Тож навіть на рівні академії
цінувалися гравці, які потенційно могли грати на іншому рівні.
Та будьмо відвертими.
Коли я спостерігав за Марді,
я не помітив чогось такого, на що сказав би:
«Він вундеркінд. Він стане тенісистом світового класу».
Він був не зовсім рухливий.
А ще я подумав, що в нього жахливий удар відкритою ракеткою.
Та його спосіб мислення мене заінтригував.
Марді нав'язував широку гру, а тоді робив короткий удар.
Він різав кут на корті, а ти такий: «Чорт. Це хороший удар».
Тож я пішов у USTA й сказав: «Я хочу бачити Марді в Садлбруці».
Садлбрук був переломним моментом.
Було багато сліз.
Я поїхала на ознайомчий курс і плакала всю дорогу назад,
коли ми його лишили.
Нам подобалося, що він із нами вдома, а тут раптом його не було.
Я й уявити не могла, що він покине дім у 15 років.
Я жив у малому місті
Віро-Біч, штат Флорида.
Я пам'ятаю, як я заїхав туди.
Це було захоплююче.
Там були справжні професіонали.
Там тренувався Джим Кур'є.
Тоді там тренувався Піт Сампрас.
Я дивився, як вони тренуються та справді відчував себе гравцем.
Тут у Садлбруці ми знаємо, як виховати найкращих гравців світу.
Піт Сампрас, Мартіна Хінгіс,
Енді Роддік, Дженніфер Капріаті.
Це еліта американського тенісу.
Ми дійсно віримо, що психічна витримка є однією з найважливіших речей,
що робить із них суперників.
У рамках програми розвитку гравців ми працюємо над їхнім фізичним,
емоційним та психічним розвитком,
щоб вони могли стати успішними професіоналами
та добре виступали на Великому шлемі та Кубку Девіса.
Тому ми мали змалку вселяти в них ментальну дисципліну.
Ця річ для дитини ніколи не буде інтуїтивно зрозумілою.
Уранці ми прокидалися.
Було таке, що ми тренувалися перед школою.
Не знаю, наскільки потрібною була школа, але ми багато грали в теніс.
Ми віримо, що практика — це шлях до ідеалу.
Що слід бездоганно тренуватися.
Тоді ми займалися у спортзалі.
На кілька годин йшли до школи.
О першій ми знову були на корті.
Бабах. «День бабака». Наступний день.
Два рази на тиждень ми ходили в кімнату для переговорів
і дивилися відео Джима Кур'є та Піта Сампраса про психічну витримку.
Досягнути психічної витримки непросто,
але якщо ви дотримуватиметеся правил, що тут згадуються, ви досягнете успіху.
У тому віці мене вчили:
«Опусти голову.
Займайся справою й не показуй своєї слабкості».
Жодного ниття, жодних скарг, жодних утеч.
ТРЕНУВАННЯ НА КОРТІ ПОГАНЕ ЗОБРАЖЕННЯ
Чи можна створити чемпіона?
Сформувати з нього наступного Тайґера Вудса чи Майкла Джордана?
У Садлбруці, штат Флорида,
живе й тренується група дітей, що поїхали далеко від дому.
Та лише декілька з цих молодих людей стануть професіоналами.
Усе просто й жорстоко. Виживуть фізично найсильніші
та психічно найвитриваліші.
У мене відпала щелепа, коли я побачив, наскільки сильні ці гравці.
Але Енді Роддік…
Цей хлопець відрізнявся.
Він був більш конкурентноспроможний, ніж будь-хто інший.
У його очах був вогонь.
На корті він був сильним і безжалісним…
…там, де я б поступився.
Він надто сильно хотів перемогти.
Я переможу. Такий прогноз.
-Що? -Я сьогодні переможу.
Це одна з причин, якщо не головна, чому його кар'єра настільки приголомшлива.
Енді, чого б ти хотів досягти в тенісі?
Хочу просто стати найкращим гравцем, яким тільки зможу стати.
На кого ти хочеш бути схожим? На Андре Агассі? На Піта Сампраса?
Гадаю, на Андре Агассі й Піта Сампраса.
Коли Енді закінчив академію,
навколо його персони чинився галас.
Він дійсно надзвичайно вирізнявся.
Люди проходили повз тенісний корт
і зупинялися, щоб подивитися на подачу Енді.
Якось я тренувався з Марді.
Я надзвичайно багато тренувався.
Я відійшов, стрибнув з обох ніг.
Я вдарив на повну силу…
…і влучив, а тоді робив це протягом наступних 15 років.
Коли Енді та Марді закінчили академію,
Енді був на шляху до того, щоб стати гравцем світового класу.
ЕНДІ РОДДІК НАЙКРАЩИЙ ГРАВЕЦЬ СЕРЕД ЮНІОРІВ
Марді мав задовольнити потреби Енді.
Батьки Енді знали, що йому потрібні однолітки для тренувань.
Вони так само знали, що для Енді важливо
мати друзів та веселитися, а Марді міг із цим допомогти.
Він був тим, хто зможе бути з ним та веселитися,
але врешті -решт, він мав із ним тренуватися.
Я закінчив академію в 16 років.
Батьки Енді добре до мене ставилися й запропонували жити з ними.
Я тоді не знав їх особисто,
але переїхав. Мені виділили спальню через коридор.
Гадаю, він був безтурботною дитиною,
а тоді він переїхав до нас і такий: «Що тут відбувається?»
Мій тато сказав: «Слухай, ти можеш лишитися. Вибір за тобою.
Якщо лишишся, то ми житимемо за певними правилами».
Мій тато був жорсткою людиною, але я кажу це з гордістю.
Знаєте, він був військовим. Не терпів маячню.
Його тато будив мене о п'ятій ранку.
Він казав: «Марді, час розтягатися». Я казав: «Зараз п'ята ранку, пане Роддік».
-«Я не можу. Я виснажений». -«Вставай. Час розтягатися».
То були виснажливі тренування та змагання.
Тепер мій суперник був за коридором.
Він грав краще і нервував мене за обідом.
Ми змагалися в усьому,
хай це була відеогра,
баскетбол,
дівчата.
Ми не були кращими друзями. Ми були братами.
Ми могли кричати один на одного, майже битися,
а наступного дня ми весело проводили час разом.
Чудово, що поруч зі мною був такий талант, як Марді.
Гадаю, зрештою, це було корисно для нас обох.
ВИСХІДНІ ЗІРКИ ТЕНІСУ ФЛОРИДИ
Сім'я Роддік виростила мене з кращого гравця країни
до кращого гравця світу.
Друге місце в країні — це теж непогано.
Марді Фіш.
Коли Енді та Марді стали професіоналами,
важливим було очікування того, що американець швидко почне добре грати.
Американські фанати тенісу багато років були розбещеними.
Сампрас, Агассі, Кур'є, Коннорс, Макінрой.
Пройшли десятиліття американського панування в тенісі.
ЗБІРНА США В КУБКУ ДЕВІСА
У дитинстві я застав кінець покоління Коннорса та Макінроя.
Я був на відкритому чемпіонаті 1991 року.
МАКІНРОЯ В ПРЕЗИДЕНТИ
Пам'ятаю, як прокрався на стадіон.
Атмосфера була божевільна.
Коннорс з'їхав з глузду й був рок-зіркою.
Та ніч справила на мене величезний вплив.
Вона змінила моє життя та мої прагнення.
До нас із Роддіком, ера тенісу США була такою, якої більше не побачиш.
У дитинстві я постійно дивився на них.
Американці вигравали один шлем за іншим.
Ми входили в Золотий вік.
Я бачив, як Чанг виграв у 1989 році.
Я був приклеєний до телевізора, коли Андре виграв свій перший шлем.
На мій дев'ятий день народження, я бачив як Піт виграє чемпіонат 1990 року.
Джим Кур'є виграв чотири шлеми у 1991–1992 роках.
Тож для тенісу це була особлива епоха.
Понад 20 років США мали кращого гравця світу.
Тепер були Енді й Марді.
Це те, чого від них чекали.
Раптом, коли нам було по 17–18 років,
це легендарне покоління стало підштовхувати нас із Марді.
…на літаку Піта Сампраса.
Ці великі чемпіони підштовхували нас,
щоб ми несли їхню спадщину.
Господи! Що відбувається?
Тим часом мої приятелі були старшокласниками.
Попався!
Тож це був дійсно цікавий спосіб дорослішати.
Ми, безумовно, відчували цю відповідальність.
…ось так і вдаряй.
Ми знали історію.
Ми були там. Ми все бачили.
Зустрічайте! Капітан збірної США на кубку Девіса
Джон Макінрой!
Андре Агассі!
Піт Сампрас!
У 2003 році я дійшов до свого першого фіналу в Цинциннаті.
То була Серія ATP Мастерс перед відкритим чемпіонатом США.
На кону було багато очок та великий гонорар.
Десятки тисяч людей дивилися на стадіоні та по телевізору.
Мені щойно виповнився 21 рік.
Цей матч міг назавжди змінити моє життя.
Я грав проти Енді.
Донині порівняння з великими американськими чемпіонами
останніх двох десятиліть не давали результату.
Але ми транслюватимемо матч Енді Роддіка та Марді Фіша у всеамериканському фіналі
наживо на ESPN2.
Чотири роки тому ми грали в квартирі нашого тренера.
Тепер ми граємо за престиж на цьому великому турнірі в Цинциннаті,
який ми дивилися в дитинстві.
Марді Фіш десь із рік прожив у домі Роддіка на півдні Флориди.
Ми мріяли зіграти один проти одного
на такому великому турнірі, відколи жили разом.
Марді спостерігав за зростанням Енді Роддіка,
а вчора він сказав: «Я завжди знав, що те, що я стану таким самим — питання часу».
Марді Фіш вирвався вперед і довів, що може грати проти Енді Роддіка.
Роддік його зовсім не лякає.
Енді знав мій стиль гри краще за будь-кого.
А я знав стиль гри Енді краще за будь-кого.
Тож я використав це на свою користь.
Ого!
Тут немає місця помилкам.
Попри всі прогнози, Марді Фіш перемагає у першому сеті
свого чемпіонського матчу на Серії ATP Мастерс.
Це був той матч, коли обидва важковаговики то програвали, то перемагали.
Енді Роддік виграє другий сет.
Який матч!
Це було шалене протистояння. Було важко з точки зору психіки.
Та я не збирався піддаватися.
Матчпойнт для Марді Фіша.
Раптом я отримав матчпойнт. Я подумав: «Чорт, у мене матчпойнт».
Найважливіший момент у житті Марді Фіша.
Він подавав. Його подача була найшвидшою в історії.
Я роздумував над тим, що він робитиме.
Кінець третього сету був шаховим матчем.
Марді знав, що я хочу вдарити по стороні його форхенду,
бо я подавав проти нього купу разів.
«Він віддасть сторону форхенду. Це точно».
Він знав, що мій форхенд гірший, тому він подаватиме на нього.
Але він знає, що я це знаю, тому, можливо, він подаватиме на бекхенд.
Ні, він точно подаватиме на бекхенд.
Хвилинку.
Він має знати, що я це знаю.
Це жарт?
Не дуже швидко, 140 кілометрів на годину.
Прямо на сильну сторону Марді Фіша.
Чорт. Я знав, що він подаватиме на бекхенд.
Це був для мене найкращий варіант.
Але мені пощастило отримати ще один матчпойнт.
Час зосередитися та не дозволити собі передумати.
Він стукав м'ячем, а я думав:
«Це твій шанс.
Він точно не подаватиме знову на бекхенд,
тож він зробить сильну подачу на форхенд.
Але стоп, він знає, що я знаю, що він знає, що я знав…»
«…бекхенд. Він точно не подаватиме знову на бекхенд».
«Гадаю, він подаватиме…»
Не може бути.
Знову широка подача.
Я перемудрував…
…і промазав.
Я пригадую його погляд після удару.
«Лише ми розуміємо важливість того, що ти тут хотів зробити».
Закінчилося тим, що я програв сім–шість у третьому сеті.
То була моя перша велика поразка.
І мені все ще боляче.
Насамперед я хотів би привітати Марді.
Важко набити дупу тому, кого ти так любиш.
Для мене той матч був визначальним.
Тепер Енді був наступним найкращим гравцем США.
А тоді став найкращим гравцем світу.
ТИЖДЕНЬ ПОТОМУ…
Говорячи про чемпіонат рік тому, ми говорили про Енді Роддіка.
Але тепер ми говоримо про те, чи його відсіють,
чи він виграє все. Для Енді Роддіка все змінилося.
Я прийняв відповідальність і вагомість та серйозно поставився до очікувань.
Я був чітко налаштований.
Був готовий.
Був тренований.
У дитинстві ти про це мрієш.
Є щось особливе в тому, щоб зіграти на відкритому чемпіонаті.
Ти працюєш над цим і так чи інакше дієш.
Ти застигаєш або виграєш. Того дня я виграв.
Роддіка відділяє одна подача.
Гейм, сет та матч виграє Роддік.
Повірити не можу.
До того я був тенісистом, а відтоді це стало більше ніж теніс.
Я й не казатиму, що я радий бути ведучим «Суботнього вечора в прямому ефірі».
Енді, підпишися ось тут!
Не питайте мене: «Як воно, бути майбутнім американського тенісу?»
Годі.
Успіх Енді неймовірний та прекрасний.
Він мій друг, мій брат,
я все життя його підтримував.
Ти просто козел!
То яке було питання?
Я не відчував ревнощів,
але я думав: «От якби я міг це зробити».
Виграш Енді на чемпіонаті США…
…був неймовірним.
Нарешті знайшовся американець, який був на шляху до виграшу кількох шлемів.
Чому пузир американського тенісу лопнув?
Гадаю, ім'я цього пузиря — Федерер. Розумієте?
Він щоразу придумував спосіб виграти.
Щоразу.
Роджер — найкращий гравець світу в захисті та в нападі…
…одночасно.
Як цьому протистояти?
Навколо Роджера була аура непереможності.
Вона не давала дихати, бо він клацне пальцями й усе переверне.
Бабах. Усе скінчено.
Він є найулюбленішим спортсменом світу.
Знає 17 мов, має чудову зачіску, прекрасно виглядає й не пітніє.
Я не заздрив його успіху.
Я заздрив тому, як легко він рухався, будучи кращим в історії.
Ми грали у фіналі в 2004 році в Гаале.
Через 25 хвилин Роджер вигравав з рахунком шість–нуль, три–нуль.
Я сказав: «Неймовірно».
Він переможе мене з рахунком шість–нуль, шість–нуль у фіналі турніру.
Гадаю, йому було шкода людей,
які заплатили за квитки.
Донині я впевнений,
що він розтягнув матч до рахунку шість–нуль, шість–три.
Через нього матч тривав годину.
І тоді, коли гірше не могло бути,
у 2005 році
з'явився хлопець із прізвищем Надаль.
Неймовірно!
А у 2007 році з'явився хлопець, якого звали Новак Джокович.
Господи! Це жарт?
Я подумав: «Ого.
Три найкращих тенісисти за всю історію в одному поколінні».
Перемогти хлопців, які стали горою Рашмор тенісу, вартувало гігантських зусиль.
Слід було також постійно сприймати критику.
Та мій тато прищепив мені армійських дух, який говорить тримати вище голову,
вставати та робити все знову.
Я часто вставав.
Король світу.
Я король світу!
Оглядаючись у минуле, у той етап моєї кар'єри,
я чудово себе почував в емоційному та ментальному плані.
Я відчував, що мені пощастило бути професійним тенісистом.
То була справжня мрія.
Я був у Азії. Був у Сінгапурі.
Був у Бельгії, у Франції.
Усюди. По всьому світу.
Мені подобалося проводити час із друзями та мати можливість будь-що їсти й пити.
Гадаю, ми підемо поглянемо на нічне життя, тож побачимося завтра.
Тоді я зустрів свою дружину,
яку я називаю янголом.
СТЕЙСІ ГАРДНЕР ДРУЖИНА МАРДІ
Він ніколи не був зухвалим спортсменом. Він не був хвастуном.
Він був веселим і дещо дурненьким.
Це розтопило моє серце.
Тоді всі були щасливі.
Було весело спостерігати за Марді з моєю любов'ю до гри. Дійсно весело!
Я був вражений, як і всі інші.
Він простий хлопець.
Ми казали: «Що Марді робить на корті?»
Відкрито. Роддік готовий.
Є переможець!
Які ваші цілі на решту року?
Гадаю, кінцева ціль — перемогти Енді.
Дуже добре.
Чесно кажучи, це була нормальна кар'єра.
Я не був успішним.
Від Марді багато хто чекав прориву.
Він грає вже кілька років…
Для нього це була боротьба…
…і хоче дістатися вершини Енді Роддіка.
У людей, яких вважають кращими в історії, є ця жилка: «Я відірву тобі голову.
Розірву. Затопчу на шляху до перемоги».
Я не знаю, чи на той момент своєї кар'єри Марді був готовий це робити.
Це не через те, що я не хотів.
Я дійсно цього не розумів.
Зазвичай я можу сказати, чи є в дитини 17–18 років ця жилка.
Це не набувається. Це ніяк не виховаєш.
Марді є єдиним з усіх, кого я бачив,
хто це виявив і виховав.
У 2009 році я отримав барокамеру,
яка накачує твоє тіло киснем та швидше відновлює тіло.
У ній я спав, дрімав,
постійно знаходився.
І я поглянув на самого себе зі сторони й подумав:
«Мені 28 років,
моя кар'єра закінчується,
а я не отримаю від неї те, що міг отримати і мав отримати».
Я відчайдушно хотів переконатися, що коли я закінчу грати,
то зможу спокійно лягати спати,
знаючи, що я зробив усе, що міг.
Тож я сказав собі:
«Я це зроблю. Зроблю, чорт забирай».
Я працював у USTA трохи більше десяти років.
Я пригадую той телефонний виклик від Марді. Він хотів вияснити,
чи він справді віддав усього себе на 100%, як це зробив Енді,
чи він може досягти такого успіху.
Він переконав мене переїхати в Лос-Анджелес,
жити з ним та Стейсі й поглянути, чи можна його натренувати.
Він сів поруч зі мною та своїм тренером Крістіаном і сказав,
що хотів досягнути набагато більшого.
Я сказав Крістіану, що моя кінцева ціль — потрапити в Лондон…
…на Фінал Світового туру ATP.
На фіналах у кінці року збиралися найкращі.
На фінали Світового Туру АТР запрошують лише вісім найкращих тенісистів.
Тож я мав якомога краще підготувати Марді.
Насамперед дієта, щоб схуднути.
Я важив 92 кілограми.
Я хотів схуднути на п'ять кілограмів.
Я припинив вживати алкоголь, піцу, десерти, картоплю фрі.
Я щодня вмирав із голоду.
Потім ми почали якомога наполегливіше тренуватися.
Щодня протягом дня.
Коли я повернувся на корт,
я сказав тренеру: «Дай мені ракетку.
Поклади один м'яч на цій стороні, а тоді ще один на іншій,
наступний на іншій. Тренуватимемося годинами».
Якщо хочеш перемогти Роджера, Рафаеля й Новака,
ти маєш мати ноги футболіста,
легені марафонського бігуна й водночас неймовірний рівень зосередженості.
Тож ми розминалися,
швидко бігали, кидали медичний м'яч,
бігали з боку в бік, робили перехресні вправи, бігали до виснаження.
Тепер я набирав форму. Я не втомлювався.
Я міг тренуватися годинами.
Я міг бігти вічність.
Це стало релігією. Стилем життя.
«Я зіграю два сети з тобою, два сети з тобою,
а вдень — два сети з тобою. Ми робитимемо це знову й знову».
Прикладемо всюди лід, а завтра знову тренуватимемося.
Він був на межі, добре це чи погано, але так було з усім.
Він лягав спати о пів на восьму й не зустрічався з друзями.
На все інше не було часу.
З цього моменту кожне моє рішення стосувалося кар'єри.
Я був одержимий.
Цьому не було кінця. Я не міг бути надто готовим.
Раптом минуло два з половиною місяці.
Я став на ваги й зважився.
Сімдесят вісім. Я схуд на 14 кілограмів.
Він перетворив себе на справжнього звіра.
Почався сезон.
Донині я не знаю, чому дійшов до такого висновку,
але я вирішив поїхати в Ньюпорт.
ЧЕМПІОНАТ У НЬЮПОРТІ 2010 РОКУ
Це маленький турнір
у чудовому містечку в Новій Англії.
Я сказав собі, що мушу виграти цей турнір.
«Я мушу виграти цей турнір».
Я пройшов до чвертьфіналу, де грав проти свого друга Френка Данцевича.
Марді Фіш схуд на 14 кілограмів.
Було трохи дивно бачити його зблизька.
Я швидко програв перший сет.
Перший сет виграв молодий бельгієць.
Важко вгадати, про що думає Фіш.
«Чорт. Він мене переможе».
Усі ці жертви, на які я пішов.
Я змінив своє життя.
«Я мушу виграти цей матч».
Якщо я нічого не зроблю, щоб його зупинити,
тоді я не знаю.
Чи це станеться? Я закінчу кар'єру?
Тож ми обмінялися сторонами.
Я пригадую, як підійшов до нього і раптом…
«Тобі мене ніяк не перемогти. Ти не зможеш. У тебе немає шансів».
«Я тебе переможу. Я повернувся, щоб перемогти».
«Тобі мене не перемогти».
І Френк такий: «Що? Що відбувається?» Арбітр казав: «Марді, заспокойся».
Марді!
Я не міг у це повірити, але це збило його з ритму.
Марді Фіш…
Нарешті Марді Фіш повертається.
Сильний удар. Корт відкритий. Ось так.
Марді Фіш.
Неймовірний останній пойнт.
Фітнес переважав. Я тяжко працював.
Ми з Крістіаном тяжко працювали.
Я виграв той турнір.
Наш чемпіон Марді Фіш.
Вітаємо!
Я зробив усе, щоб перемогти.
Я втратив друзів,
але я мусив це зробити.
Цей матч став переломним моментом у моєму житті. Він дійсно його змінив.
ФІНАЛ ТУРНІРУ В АТЛАНТІ 2010 РОКУ НАСТУПНИЙ ТИЖДЕНЬ
Неймовірні удари від Фіша.
Дуже добре.
Матчпойнти.
Марді Фіш виграє турніри в Ньюпорті та Атланті.
Два турніри поспіль.
Чорт забирай. Марді почав вигравати всі матчі підряд.
Який удар від Фіша!
Десята перемога Марді Фіша поспіль.
З'явився новий Марді, обличчя якого раптом стало наполовину менше, ніж раніше.
Він щотижня вигравав матчі.
Я відхилився назад і подумав: «Ось як».
-Фіш дістає! -Ого!
Він натиснув перемикач і став дуже агресивним, зосередженим,
дуже наполегливим.
Це гра світового рівня.
Я тиждень за тижнем проходив до півфіналів і фіналів турнірів.
І досить скоро зміг грати проти кращих тенісистів світу.
Марді Фіш і Енді Маррей готуються зіграти на Центральному корті.
Дуже добре!
Марді Фіш переміг Енді Маррея.
Я увібрав у себе впевненість у перемозі й вона мене катапультувала.
Він зустрінеться з одним із найсильніших у світі.
Ого.
Рафаель Надаль бореться не з жарою, а з Марді Фішем.
Як вам таке?
Фіш продовжує вимотувати Надаля.
І Марді заробляє трипл-матчпойнт.
Так!
Марді Фіш уперше в своїй кар'єрі завдає поразки Рафаелю Надалю.
Він приклав багато зусиль. Йому аплодують стоячи. Усі радіють за Марді Фіша.
Я входив у двадцятку кращих.
Якби я переміг пару матчів,
то отримав би законний шанс взяти участь у Фіналі АТР.
Що для тебе означає путівка в Лондон?
Багато чого. Близько сотні людей починають сезон
із бажанням наприкінці року потрапити в Лондон,
а я чув, що Фінал АТР — це щось неймовірне,
і хотів би сам узяти в ньому участь.
Та я грав проти Енді.
ЕНДІ РОДДІК ДЕВ'ЯТЕ МІСЦЕ В СВІТІ
Я програв Енді дев'ять разів поспіль.
Сьогодні неймовірний матч.
Енді Роддік проти свого друга Марді Фіша.
Марді Фіш дев'ять разів поспіль програв Енді Роддіку.
Коли ми грали один проти одного,
я хотів, щоб ми протистояли фізично. Хотів брудної гри.
Я хотів, щоб ми сіли в калюжу.
Він ніколи не був готовий до цього.
Гадаю, Роддік усе ще дещо сильніший ментально.
Я програвав йому багато разів, бо він сильний ментально
й завжди був сильніший фізично.
Але тепер у мене було нове тіло, яким можна було його переграти.
Раптом він почав здобувати десять, 15, 20 очок.
Гадаю, він хотів почати брудну гру.
Як це пояснити?
Марді здобуває трипл-матчпойнт.
Марді Фіш перемагає Енді Роддіка.
Удесяте поспіль ніхто не може перемогти Марді Фіша.
Марді прийшов до нас із корту.
Вітаємо. Відмова від картоплі фрі того вартувала, так?
Саме так. Це поки що одна з моїх кращих перемог.
Марді зробив те, чого завжди боявся Енді.
І це сталося. І це сталося вдруге.
Переможець.
Удруге.
Тоді я подумав:
«Можливо, я більше не найкращий».
Можливо, на десять років пізніше, ніж ми думали,
але я впевнений, що він відчував себе на правильному шляху
до звання найкращого тенісиста США.
Для тих, хто не є фанатом тенісу, це Марді Фіш.
Він є найкращим тенісистом США.
Вам скоро виповниться тридцять і ви найкращий тенісист США.
Чому ви так довго тягнули?
Чорт забирай. Я найкращий тенісист цієї країни.
-Марді! -Фіш!
Я знав, що він дійсно може бути одним із кращих.
Коли він посів сьоме місце в світі, я подумала: «Господи».
Так! Ось так, це наш Марді.
Я піднявся у рейтингу.
У кінці року я був на піку кар'єри — сьомим у світі.
СЬОМЕ МІСЦЕ В СВІТІ
Я сказав тренеру та дружині:
«Збирайте речі. Нас чекає Лондон».
ЛОНДОН
Коли я кваліфікувався, мені зателефонував Джим Кур'є.
Він був кращим у світі й входив до великої четвірки.
Він був капітаном на Кубку Девіса. Він спитав: «Що ти робиш?»
Я сказав: «Нічого. Я у ванній». Неважливо.
Я не піднімав тему.
І він сказав:
«Поглянь у дзеркало.
Цей хлопець входить у десятку кращих у світі».
І я сказав: «Саме так».
Марді Фіш!
Це надзвичайно особлива подія.
Неймовірні тенісисти.
Федерер. Надаль.
Джокович.
Маррей.
Фіш.
Чи я підхожу? Справді?
З якоїсь причини я відчував, що все так і має бути.
Усі ми маємо підстави бути тут.
Протягом року ми досягли значних результатів,
а я тут єдиний тенісист не з Європи.
То була перевірка.
То було полегшення. Плідність.
Це було те все, над чим ми працювали.
Ти не очікуєш, що твоя дитина робитиме такі шалені речі..
Там був Марді.
Він входить до клубу.
Я програв у напруженій боротьбі королю, Роджеру Федереру.
Але мені було байдуже. Справді.
Спогади про те, що я був одним із вісьмох,
є одними з найособливіших моментів у моєму житті.
Я можу озирнутися в минуле й сказати, що воно того вартувало.
Що ви почерпнете з цього року?
Що я можу тут грати. Розуміння того, що я на це здатний.
Це дає впевненість у тому, що я зможу це повторити.
Сподіваюся, що коли мені виповниться 30, це не означатиме, що все покотиться назад.
Звання найкращого тенісиста Америки — це неймовірно.
Це мрія, що збулася.
Та це великий тиск.
Чим вищі ставки, тим важче стає й тим більша відповідальність.
Ти настільки відданий, що тобі боляче, коли ти програєш.
Психологічна частина цього є жорсткою.
Ти наодинці переживаєш найважчі моменти життя.
Ти ніби самотній на острові.
І це жахливе місце, де ти не можеш показати, що переживаєш божевільні емоції.
Найжахливіше те, що ти починаєш жити так ще замолоду.
У 12 років ти ніби розм'як.
Тобі не потрібна ця репутація.
У мене була репутація жорсткого хлопця.
Але я добре її вдавав. Я був дуже невпевненим.
Жахливо відчував себе під час шлемів.
Мені зараз важко їсти деякі спортивні батончики.
Я починаю нервуватися, бо пов'язую їх із тим періодом.
Я не можу їх проковтнути.
Спробуємо це показати.
Мотор!
-Знято. -Знято.
У 2012 році я раптом отримав безліч можливостей.
Я не лише міг грати на турнірах, на яких раніше не грав,
я також отримував більші гонорари за появи на публіці.
Тож ми вирішили заповнити мій графік.
Я почав рік із приїзду до Австралії.
Я програв у першому раунді.
Невтішний результат для Марді Фіша.
А тоді на шість днів повернувся до Лос-Анджелесу.
Полетів у Швейцарію на Кубок Девіса.
Повернувся на чотири дні.
Моє тіло казало мені: «Що за чортівня? Ти маєш спати».
А тоді я летів у Марсель.
Програв там у першому раунді.
Я не знаю, що коїться з Марді. Він не грає на тому самому рівні.
Переліт у Дубаї.
Там я почав приймати золпідем, щоб підлаштуватися під часові пояси,
але я програв у другому раунді.
Він входить у десятку кращих у світі. Марді має вигравати.
Стрес починав наростати. Тиск починав наростати.
Що коїться з тенісом США серед чоловіків?
Очевидно, справи в нас кепські.
Марді доклав зусиль, щоб потрапити у десятку кращих,
але нам потрібні кращі атлети. Нам слід знайти більш голодних гравців.
Повірте, мені теж це цікаво.
Усі надії та вся критика збоку минулих кращих тенісистів США
повалилася на Марді.
Фіш опинився в сітці.
-Фіш бореться… -У Фіша досі проблеми…
Марді Фіш дуже розчарував.
Ви замислювалися, чому потрапили до першої десятки?
Минулого року я виграв багато матчів.
Я не за тиждень став восьмим чи дев'ятим у світі.
Марді хотів виграти шлем і довести, що американці вміють грати в теніс.
Я зробив усе, що міг,
щоб бути на 100% ідеальним.
Жодного алкоголю.
Дисципліна.
Щоденний правильний режим харчування.
Це ніби ніколи не закінчиться. Ніби так буде постійно.
Його розум на чомусь зациклювався.
Він ставав іншою людиною.
Ніби його перемикнули.
Я не знаю, чи він розказував про перший раз у Маямі.
Тож ми приїхали в Маямі
й усе пішло шкереберть.
Мова йде не про теніс.
Мій розум був вимкнений.
Ще один промах від Марді.
Марді Фіш не зміг би грати гірше.
Пригадую, як я йшов з корту.
У роздягальні був телевізор.
По ESPN показували Патріка Макінроя, мого капітана на Кубку Девіса.
І коли я ввійшов, то почув…
Марді Фіш…Тут інакше не скажеш.
Це просто жахливий виступ.
Я подумав: «Що ж, по-перше,
це жахливі слова».
І він почав крутити це в голові.
…жахливий виступ…
«І по-друге, навіщо ти таке кажеш? Ти міг друг,
мій капітан на Кубку Девіса. Ми стільки всього пройшли разом».
Думки все більш поширювалися.
І це на національному телебаченні. Тож я це почув і мене це вразило.
Він не міг це контролювати.
Половина мене думала, що він має рацію, а інша половина думала:
«Можливо, він не єдиний, хто так каже».
…жахливий виступ…
Це мене дуже обтяжувало.
Тієї ночі я прокинувся о третій,
а моє серце несамовито билося.
«Господи. Це інфаркт?»
Я не міг це зупинити.
Клянуся, я думав, що помираю.
Тож я зателефонував Крістіану. Одразу він не відповів.
Знову зателефонував. Жодної відповіді. Зателефонував утретє. Безперестанку.
Марді мене розбудив. Він був наляканий. Я так само.
Тож ми викликали швидку й поїхали в лікарню.
Я пройшов ЕКГ.
Частота мого пульсу становила 240 ударів на хвилину.
Я не бачив, щоб вона перевищувала 192 удари.
Лікарі мене перевірили й сказали: «Ми думаємо, що знаємо, що це.
Це тахікардія.
Навколо твого серця проходить напруга.
У разі несправної роботи її неможливо контролювати.
Можна зробити невелику операцію, що зветься абляцією».
Тебе на кілька годин занурюють у сон.
Вони проходять через пах до серця.
Усе пройшло успішно.
Мене повністю перевірили.
Я був здоровим на всі 100%.
Вони вияснили походження проблеми
та вирішили її.
Але виявилося, що під цим ховалося дещо масштабніше.
Після операції
в мене вперше з'явилися…
…ці тривожні думки.
Я не був упевнений, що це таке й звідки вони.
Я ніколи не мав друзів, що мали проблеми з психічним здоров'ям.
Я просто…Я не знав, до кого звернутися.
Ніхто не знав, через що я проходжу,
бо я навчив себе не показувати слабкість.
І я цим пишався.
Але чим ближче був відкритий чемпіонат,
тим більше думок почало з'являтися.
Від кожних трьох днів до кожних двох днів, до кожного дня, до кожної години.
Але я показав би слабкість, якби комусь про це розказав.
Я не знав, як із цим справитися.
Тож я тримав це в собі.
Відкритий чемпіонат США 2010 року був дивним.
Я думав: «Я не витримаю ще один рік. Це важко.
Я не зможу ще раз підготуватися ні фізично, ні ментально».
Тому я завершив кар'єру.
Гаразд, дякую всім, що прийшли.
Скажу все коротко та ясно.
Я вирішив, що це буде мій останній турнір.
Вам 30 років, це не так багато.
Федереру 31 рік.
Ви ніби рано закінчуєте кар'єру, ні?
Чудово. Я не хотів, щоб ця пресконференція
пройшла без прямого порівняння з Роджером, тож дякую.
Чесно кажучи, ці хлопці дуже добре грають.
Знаєте, я не впевнений, що…
…пішовши на компроміс зі здоров'ям, я зможу досягнути бажаного.
Я озираюся в минуле і відчуваю провину,
бо я приймав лавровий вінок
і я не знаю, чи я розумів глибину того, через що проходив Марді.
Я не знаю, чи я цілком розумів, що відбувається.
Щойно ми приїхали в Нью-Йорк,
мій розум мене цілком поглинав.
Щодня протягом дня.
Тоді Енді завершив кар'єру.
Чи вас здивувало його оголошення? Чи стало це для вас несподіванкою?
Так. Усі ми сумніваємося
і я ніколи не міг збагнути,
під яким тиском він знаходиться
на подібних турнірах.
Аж до минулого року, коли я став кращим тенісистом США.
Він неймовірно добре впорався, не показавши нам, наскільки це важко.
Можливо, це останній пойнт у кар'єрі Енді Роддіка.
Гейм, сет і матч виграє дель Потро.
Енді, це твоя мить.
Твій мікрофон.
Нічого собі.
У дитинстві
я приходив на цей турнір і думав, що мені пощастило
сидіти тут, де ви сидите сьогодні,
і дивитися цю гру,
бачити чемпіонів, що приходили та йшли.
Я насолоджувався кожною хвилиною.
Дякую вам за все. Я вас люблю. Дякую вам.
Мені призначили нічний матч третього раунду на стадіоні Артура Еша.
На нічні матчі завжди призначали найсильніших.
І справа не в тому, що я грав проти Федерера, Роддіка чи Надаля.
Справа в мені.
Того року люди вболівали за Марді.
Минула купа років, відколи американець вигравав звання найкращого тенісиста.
Є хтось, хто цього року зможе повернути нам титул?
Марді Фіша деякий час не було видно, але він чудово грає.
Він готовий виграти відкритий чемпіонат.
Якщо ви фанат американського тенісу, то вболівайте за Марді Фіша.
Марді Фіш — єдиний, хто лишився!
Усі ці трейлери по телебаченню.
США спостерігали за цим. Увесь світ спостерігав.
Джиме, це ніч відкритого чемпіонату. Американці люблять ці ночі.
Протягом років ми спостерігали за драмою, за напруженими моментами.
Марді Фіш тяжко працював, щоб пережити ці моменти.
Він бачив, як ці моменти багато разів переживав його друг Енді Роддік.
Тепер він докладає зусиль. Час діяти.
Леді на джентльмени, зустрічайте гравців.
Марді Фіша та Жиля Сімона.
Уперед, Марді! Уперед!
Уперед, Марді!
Чорт!
Це справді був стресовий матч, схожий на емоційні американські гірки.
Один із тих матчів, коли ти на межі.
Та знову ж таки, я добре грав.
На корті в мене не було цих думок.
Він був моєю зоною безпеки.
Уперед, Марді!
Тоді я вперше повірив, що можу виграти Великий шлем.
Уперед, Марді!
Я виграв третій сет після тайбрейку.
Я сів під час обміну сторонами,
щоб трохи заспокоїтися.
З якоїсь причини я поглянув на годинник.
Він показував чверть по першій.
«Господи, як пізно.
Зараз лише четвертий сет. Ми гратимемо вічність.
Я до четвертої не ляжу спати. І це лиш якщо я виграю цей сет».
І тут раптом,
нізвідки,
просто… Бабах!
«О, ні».
Це вперше сталося на корті.
Раптом на мене нахлинув стрес.
«З тілом щось…»
«Я захворію?»
«З моїм здоров'ям…» «Слід піти в лікарню».
«Інфаркт?» «Я забагато їв?»
«Я мало їв?» «Я достатньо спав?»
Постійні думки.
Я не міг це зупинити.
Десятки тисяч людей дивилися на стадіоні та по телевізору.
Тікати було нікуди. Ніде сховатися.
Марді!
Раптом…
…я опинився сам.
Моя єдина зона безпеки була зайнята.
Але в глибині душі ти цього не можеш показати.
Психічна витримка — це боротьба на всі 100%.
Жодного ниття, жодних скарг, жодних утеч.
Я мав продовжувати гру.
Я пам'ятаю, як подивилися на Крістіана й ми обидва знали, що щось не так,
що він не був самим собою.
З решти матчу я нічого не пам'ятаю.
«Я забагато їв?» «Я мало їв?»
Від цього вибухав мозок.
«Я забагато їв?»
«У мене інфаркт?»
Я здивований, що останній гейми пройшли так, як пройшли.
Фіш виграє гейм.
Бо я був у іншому місці, на іншій планеті.
Гейм, сет і матч виграє Фіш.
Шість–один, п'ять–сім, сім–шість, шість–три.
Репортером був Джастін Гімелстоб.
Я пам'ятаю, як казав йому: «Будь ласка, швидше».
Наступна гра проти Роджера Федерера.
Що тобі слід зробити, щоб нав'язати боротьбу й перемогти?
Чесно кажучи, я поняття не маю.
Набагато більше, ніж сьогодні.
Та ми спробуємо якнайкраще відпочити й побачимо, на що ми здатні.
Дякую, Марді. Чудова робота.
ЧЕТВЕРТИЙ РАУНД ВІДКРИТОГО ЧЕМПІОНАТУ
Зіграти проти Роджера на відкритому чемпіонаті,
щоб пройти до чвертьфіналу, — це те, що мають робити кращі гравці США.
Це те, куди він йшов усе своє життя
і де хотів зіграти. Це мрія для тенісиста.
Сьогодні День Праці на відкритому чемпіонаті.
Тут у Нью-Йорку чемпіони тяжко працюватимуть.
Роджер Федерер проти американця Марді Фіша.
Ми повернемося на CBS після перерви.
Наступного дня я прокинувся й подумав: «Як мені це пережити?»
Я відчайдушно намагався уникнути цих думок.
Стало відомо те,
що він бореться з думками, які його турбують.
Він був переляканий.
Ось і він.
Роджер Федерер, що посідає перше місце, приїхав на матч
проти надії Америки Марді Фіша.
Мені було важко сидіти склавши руки, знаючи, що мій друг таке переживає,
тож я поділився з ним труднощами, з якими сам стикався.
І…
Я пам'ятаю, як Крістіан казав…
Я сам пережив депресію та тривожний розлад.
Я сказав, що приймав ліки,
які, можливо, можуть йому допомогти.
Я його обійняв
і запевнив, що все буде гаразд.
Ми з дружиною сіли в машину й поїхали до стадіону Артура Еша.
Думки знову поверталися.
Я боялася за його самопочуття.
На його очах були сльози.
Пригадую, як я протягнула свою руку до його руки й сказала:
«Ти не мусиш грати».
«Про що ти?»
«Я мушу… Я мушу грати».
Я все життя фізично, ментально та емоційно готувався до цього моменту.
Думка про відмову була нечуваною.
Я секунду подумав і такий:
«Хвилинку. Я не мушу грати».
Усі ми сиділи й чекали.
Стейсі написала нам, що вони їдуть,
але щось було не так.
Я пригадую, як Джастін Гімелстоб сказав,
що якщо Марді не вийде на цей матч, CBS когось приб'ють.
Пригадую, як я думала: «Господи».
«Що сталося?»
Друзі, ми отримали офіційне повідомлення, що цей матч не відбудеться.
Марді Фіш знявся з турніру.
Ми підійшли до корту й повідомили USTA, що я не вийду на цей матч.
Я втратив контроль прямо там на очах у всіх.
У мене щойно забрали теніс.
Це сталося прямо там.
Марді Фіш, який мав зіграти про Федерера,
знявся з турніру через проблеми зі здоров'ям.
Як так могло статися, що він знявся з гри, яка могла вивести його у чвертьфінал?
Символічно, що він мав зіграти найважливіший матч кар'єри
проти найкращого гравця в історії.
Очікування від його виступу були й так низькі,
а він навіть не вийшов на корт.
Я пригадую, як дивився йому у вічі. То був не тенісист.
То був не страх виступу.
Він не був урівноважений.
Щось було, знаєте…
…не так.
ЛОС-АНДЖЕЛЕС
Моє тодішнє життя
було живим пеклом.
Мені було душевно боляче.
Я хотів просто згорнутися клубком у темній кімнаті й не бачити світ.
Я сидів удома…
…місяцями.
Не виходячи.
Він переживав сильні панічні атаки та не міг встати з ліжка.
Він був десь далеко.
Було страшно від того, наскільки йому було погано.
Що там таке коїться?
Забудьмо про теніс.
Йому стане краще?
Чи зможе він нормально жити?
Було несамовито бачили цю сторону Марді,
яку я раніше не бачила.
Ми не знали, чи стане він знову звичайним собою.
Це була страшна ймовірність і страшне питання.
Його сім'я питала мене: «Чи буде з ним усе гаразд?»
І я казав: «Так».
А тоді я зачиняв двері й думав: «Чорт!»
Ми не знали, чи відправляти його в лікарню.
Тож я пішов до нього, щоб поглянути, що можна зробити.
Він не говорив.
Ми зіграли в кетч, бо він грав у нього в дитинстві.
Задля розради.
Тоді ми дуже хвилювалися за нього.
Я думав про найгірше.
Мені потрібна була допомога професіонала.
Зрештою, ми знайшли дитячого психолога.
Під час першої зустрічі він сказав: «У тебе тяжка форма тривожного розладу».
«Дуже тяжка».
Я почав щодня з ним зустрічатися. Сім днів на тиждень.
Він призначив мені певні ліки, ми медитували,
говорили про те, як мені змінити хід моїх думок, коли я думаю про погане.
Виявилося, що швидкий пульс був симптомом його тривожного розладу.
Щойно він відчував неспокій,
його серце в тій області починало швидко битися.
Через це він нервувався, а воно починало битися швидше, і так постійно.
Як мені використати те, чого мене вчили в ментальній стороні тенісу,
щоб побачити, чи допоможе мені це?
Виявилося, що речі, які я вважав схожими були, можливо, майже протилежними.
Розмови про те, з чим я маю справу, допомогли мені.
Розмови про це з лікарями, з дружиною, родиною, друзями,
зрештою, мені допомогли.
Іронічно, але те, що я показав слабкість та страх,
відкрився людям,
дуже…
Дуже допомогло мені повернутися.
Коли я завершив кар'єру, я був тінню того, ким був у кращі роки на корті.
Коли Марді припинив грати,
можна сказати, що його гра була найкращою за всі роки.
Це мало бути мукою,
але гадаю, я був найкращим другом за всі роки,
коли більше не грав.
Я не любитель телефонних розмов.
Та з Марді ми говорили по телефону щотижня по 20 хвилин.
Я завжди старався його дещо спокусити.
«Друже, ти можеш грати. Гадаю, ти все ще можеш».
Він просто не хотів. Казав: «Я не хочу грати. Навіть і близько».
І так продовжувалося пару років.
Тоді відбулися певні зміни.
Енді вже завершив кар'єру,
але він казав: «Хіба не було б круто зіграти ще раз у парі?»
Я відповів: «Було б круто. Зробімо це».
Тож ми зіграли в парі в Атланті.
«Якщо ти це зробиш, то я з тобою».
«Якщо виставлятимеш себе дурником, то я з тобою».
«Стрибатимемо у воду разом».
За кілька тижнів ви повернетеся на корт.
-Так. -Із Марді Фішем.
-Так. Марді… -Другом дитинства, як ви сказали.
Другом дитинства. Він був… Він і досі чудовий тенісист.
Ми не мали можливості зіграти востаннє.
Він спробує повернутися і я ним пишаюся.
Довгий час це були складні стосунки.
Ми були конкурентами, в нас було его і…
Гадаю, я вів себе гірше, чесно кажучи, але…
…знаєте…
Він був добрим до мене й повернув мене сюди.
Зіграти ще раз разом — це наша ціль.
Це було дуже весело.
Ми вибухали від задоволення.
Це як піти разом випити пива, але ми грали в теніс.
Пригадую, як я сказав: «Це надзвичайно круто».
Ми разом отримували життєвий досвід.
Ми грали разом, коли нам було 12 років.
Ми разом жили на тренувальній базі, а мій тато будив нас із самого ранку.
У якийсь момент ми обидва ввійшли в десятку кращих.
Зрештою, ми стали найкращими у своїй професії в своїй країні.
Ми виграли путівку в раунд.
Це був…
Це був розпач століття.
На щастя, коли ми програли, я знову покінчив з усім.
Але він провів хороше літо 2015 року.
Цей сюжет про психічну витримку.
У глибині душі мене гризло те,
що я не зможу повернутися на відкритий чемпіонат.
Справа була не в перемозі.
Мені було байдуже на перемогу.
У мене була інша ціль.
Я хотів повернутися й побороти демонів,
які забрали в мене все й назавжди змінили моє життя.
Я все ще не розповідав публічно про свої проблеми з психічним здоров'ям.
Тож я подумав, що тоді був ідеальний час розказати свою історію.
Між нами відбулася сімейна дискусія щодо того, чи варто йому це розповідати.
Ніхто не був упевнений щодо того, як це вплине на його кар'єру.
Були певні дискусії про те, чи варто йому це робити.
Марді хотів цього. Я подумав, що йому було б корисно це зробити.
Дехто відмовляв його від цього.
Ти…
показуєш свої слабкості, а слабкість…
Не личить атлету.
Слухайте, я люблю спорт.
Усе життя любив.
Коли я все це переживав,
я не міг знайти історію
про спортсмена світового класу, який мав проблеми з психічним здоров'ям,
а тоді повернувся й виступав на найвищому рівні.
Тож я написав статтю, яка вийшла в перший день відкритого чемпіонату.
«МАРДІ ФІШ РОЗПОВІДАЄ ПРО БОРОТЬБУ З ТРИВОЖНИМ РОЗЛАДОМ»
«НЕ ВСІ ПОВЕРНЕННЯ ТАКІ ЗВОРУШЛИВІ, ЯК ПОВЕРНЕННЯ МАРДІ»
Я страждав від тривожного розладу…
…протягом останніх трьох років. Тому я не виступав.
Тобі важко, коли ти не можеш себе контролювати.
Я справді хотів, щоб люди зрозуміли,
що слід побороти клеймо «Агов, зберися».
Це дуже важливо,
бо не все так просто.
Не можна бути певним, що через два місяці
чи навіть менше,
якби я не отримав допомогу,
не отримав ліки,
якби поруч зі мною нікого не було,
я сидів би тут.
Особисто мені допомогло те, що я був відкритим і говорив про це.
Я говорив із деякими гравцями особисто.
Можливо, їм незручно говорити про це на камеру.
Але я дійшов до моменту,
коли хочу поділитися своєю історією, щоб допомогти.
Дякую, Марді.
Леді та джентльмени,
зустрічайте Марді Фіша!
Марді!
Коли Марді розповів свою історію,
а ми її прочитали,
я дуже ним пишався.
Якою буде його спадщина?
Люди давно знають Марді Фіша, але він завжди був у тіні Енді Роддіка.
Гадаю, він дуже детально розповів про психічне здоров'я,
що завжди було темою табу в спорті.
Я думаю, що це визначальний момент для Марді Фіша.
Йому дякувала велика кількість гравців.
Сучасні гравці й минулі.
Усі вони були дуже вдячні,
що він мав мужність розповісти про свої проблеми.
І можливість допомогти йому…
багато що значила.
Леді та джентльмени,
Марді Фіш!
Зустрічай його, Нью-Йорк!
Скажи: «Бувай, теніс».
Бувай, теніс.
П'ЯТЬ РОКІВ ПОТОМУ
США вже 120 років беруть участь у Кубку Девіса.
Вони виграли 32 титули.
Вони щойно назвали свого сорок першого капітана.
Марді Фіш — новий капітан збірної США.
КУБОК ДЕВІСА
МАДРИД, ІСПАНІЯ
Президент USTA зателефонував мені й сказав:
«Ми вирішили запропонувати тобі посаду капітана збірної США на Кубку Девіса».
Я ніколи не забуду ці слова.
Мені сказали нікому не розказувати.
Він подзвонив і сказав:
«Ти говориш із новим капітаном збірної на Кубку Девіса».
Це було неймовірно.
Він подзвонив і сказав: «Тепер ти маєш звати мене капітаном».
Я відповів: «Знаєш, Марді,
ти можеш іти в дупу, бо ти все ще Марді Фіш».
Марді подзвонив і сказав, що хоче зібрати стару команду,
побачити, чи впораємося ми знову, і я відповів: «Гаразд».
Кубок Девіса — це велике командне змагання.
Це як чемпіонат світу в футболі.
Капітан обирає команду та очолює її.
Для мене це ідеальний спосіб допомогти майбутньому американського тенісу.
З Марді в якості сорок першого капітана,
я вважаю, що це чудова заява не лише для Марді,
але й для вирішення проблеми психічного здоров'я у тенісі США.
Багато в чому, на мою думку, психічна витривалість Марді
є ще більш вражаючою.
Його здатність усе обдумувати, а тоді пояснювати
та його здатність боротися зі своїми демонами
відіграє важливу роль у тому,
чому він буде хорошим тренером та капітаном.
Гадаю, він буде найкращим на цій посаді й він має отримати цю роботу.
Але дорога до етапу, коли тебе не цікавлять судження —
це те, чим я найбільше пишаюся.
Я радий, що Марді дійшов до того, що вирішує, чи вартує шкірка вичинки.
Я завжди матиму справу з проблеми психічного здоров'я.
Раніше я казав своєму лікарю, що не можу дочекатися, коли все лишиться позаду.
А він сказав: «Не хочу розчаровувати, але це завжди буде частиною твого життя».
Минуло вже шість, сім, вісім років.
Я все ще…
…щодня б'юся,
але щодня виграю.
Переклад субтитрів: Вячеслав Пунько